ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" квітня 2022 р. м. Київ           Справа№ 910/13938/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Владимиренко С.В.
суддів:            Євсікова О.О. 
          Демидової А.М. 

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи 
на рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2021 
у справі № 910/13938/21 (суддя Сташків Р.Б.)
за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна»
до  Товариства з обмеженою відповідальністю «Океаніка Лоджистік»
про стягнення 127  400,00 грн матеріальної шкоди  

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна» (далі по тексту - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Океаніка Лоджистік» (далі по тексту - відповідач) про стягнення 127  400,00 грн страхового відшкодування в порядку регресу та 2  270,00 грн судового збору.  
Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 14.10.2020 о 10 год. 35 хв. по провулку Родищева, 3 в м. Києві, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Мерседес», р.н. НОМЕР_1 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована позивачем за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі Полісу №АО4444990, порушив п.п. 2.3 а), 2.3 б) Правил дорожнього руху України та здійснив наїзд на автомобіль «Мерседес», р.н. НОМЕР_2 , в результаті обидва транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. 
10.02.2021 позивач здійснив виплату страхового відшкодування на користь власника пошкодженого у ДТП транспортного засобу «Мерседес» р.н. НОМЕР_2 у розмірі 127  400,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №6878 від 10.02.2021. 
Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача, який є власником, застрахованого позивачем транспортного засобу «Мерседес», р.н. НОМЕР_1 , про стягнення сплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 127  400,00 грн в порядку регресу.           
Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.12.2021 у справі №910/13938/21 у задоволенні позову відмовлено. 
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено на підтвердження позовних вимог невідповідності технічного стану та обладнання, застрахованого ним транспортного засобу, внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода 14.10.2020.     
Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна» звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2021 у справі №910/13938/21 скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача 127  400,00 грн страхового відшкодування в порядку регресу.  
В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що відповідач не заперечує того факту, що на дату дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 (винуватець ДТП) працював водієм на Товаристві з обмеженою відповідальністю «Океаніка Лоджистік». 
Як зазначає апелянт, суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги надану відповідачем копію протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу №00855-10274-19 від 11.11.2019, в якості доказу належного стану забезпеченого позивачем транспортного засобу, тоді як, дорожньо-транспортна пригода мала місце 14.10.2020, тобто майже через рік. При цьому позивач на доказ невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу «Мерседес» р.н НОМЕР_1 , надав суду постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 25.11.2020 у справі №760/22569/20, якою встановлено, що водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Мерседес» р.н. НОМЕР_1 , порушив п.п. 2.3 а), 2.3 б) Правил дорожнього руху України, а саме - перед виїздом був неуважний, не перевірив та не забезпечив технічну справність та надійність закріплення всіх елементів свого автомобілю, в результаті чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження. 
Таким чином, у позивача відповідно до приписів ст. 1191 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) та підпункту «г» п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникло право на регресну вимогу до відповідача.     
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2022 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» у справі №910/13938/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Владимиренко С.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), судді: Євсіков О.О., Демидова А.М.  
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 у справі №910/13938/21 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали даної справи. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2021 у справі № 910/13938/21 залишено без руху. 
          Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2021 у справі № 910/13938/21. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Учасникам справи надано подати відзив на апеляційну скаргу до 15.02.2022 та попереджено, що відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення в апеляційному порядку. 
           02.02.2022 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/13938/21. 
          Відповідач своїм правом не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав, про розгляд справи №910/13938/21 у суді апеляційної інстанції повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка про доставку на повідомленні про вручення поштового повідомлення, яке знаходиться у матеріалах справи. 
          Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту - ГПК України) учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження. 
          Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.
06.11.2019 між позивачем та відповідачем укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі полісу №АО4444990, строк дії якого з 23.11.2019 до 22.11.2020. (а.с. 6).  
Згідно полісу №АО4444990 застрахованим транспортним засобом є автомобіль Мерседес р.н. НОМЕР_1 , ліміт відповідальності страхової компанії за шкоду, заподіяну майну складає 130  000,00 грн, розмір франшизи - 2  600,00 грн.  
14.10.2020 о 10 год. 35 хв. по провулку Родищева, 3 в м. Києві, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Мерседес», р.н. НОМЕР_1 , який забезпечено позивачем згідно Полісу №АО4444990, порушив п.п. 2.3 а), 2.3 б) Правил дорожнього руху України, а саме  - перед виїздом був неуважний, не перевірив та не забезпечив технічну справність, та надійність закріплення всіх елементів свого автомобілю, в результаті чого здійснив наїзд на автомобіль «Мерседес» р.н. НОМЕР_2 , про що складено протокол про адміністративне правопорушення серія ДПР18 №030946. (а.с. 8-9).
Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 25.11.2020 водія ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні ДТП та піддано адміністративному стягненню штрафу у розмірі 340,00 грн. 
При цьому судом під час розгляду справи №760/22569/20 встановлено, що 14.10.2020 о 10 год. 35 хв. по провулку Родищева, 3, в м. Києві, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Мерседес», р.н. НОМЕР_1 , який забезпечено позивачем згідно Полісу №АО4444990, порушив п.п. 2.3 а), 2.3 б) Правил дорожнього руху України, а саме  - перед виїздом був неуважний, не перевірив та не забезпечив технічну справність, та надійність закріплення всіх елементів свого автомобілю, в результаті чого здійснив наїзд на автомобіль «Мерседес» р.н. НОМЕР_2 , в результаті чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження. 
Водій пошкодженого транспортного засобу «Мерседес» р.н. НОМЕР_2 звернувся до позивача, як страховика транспортного засобу «Мерседес», р.н. НОМЕР_1 згідно Полісу №АО4444990, із заявою про страхове відшкодування. (а.с. 16).
Згідно звіту №7210 про оцінку вартості (розміру) збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу від 15.10.2020, вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження, станом на дату оцінки, становить 413  264,90 грн. (а.с. 21-23).
На підставі страхового акта №33048/20 від 10.02.2020 позивачем здійснено виплату страхового відшкодування на суму 127  400,00 грн згідно платіжного доручення 6878 від 10.02.2021. (а.с. 30, 32). 
04.06.2021 позивач звернувся до відповідача із досудовою вимогою №33048/20 від 29.05.2021 на суму 127  400,00 грн. (а.с. 33).    
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);  доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). 
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.  Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.  
Верховий Суд у своїй постанові від 30.01.2018 у справі №910/12500/17 дійшов наступних правових висновків, і регрес, і суброгація виникають на підставі закону. Проте між зазначеними поняттями існують відмінності. За суброгації відбувається лише зміна осіб у вже наявному зобов`язанні (зміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. Це означає, що одна особа набуває прав і обов`язків іншої особи у конкретних правовідносинах. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. При регресі одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. Ці інститути мають різний режим правового регулювання. Регрес регулюється загальними нормами цивільного права, а для суброгації відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України встановлений особливий правовий режим. Регрес у страхуванні виникає стосовно вузького кола осіб, тоді як суброгація застосовуються щодо будь-якої особи, відповідальної за настання страхового випадку. У порядку суброгації страховик може стягнути із заподіювача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатить страхувальнику. 
Регресом (з лат. «regressus» - зворотній рух) є право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. При регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи. Це виходить із змісту статей 559 та 1191 ЦК України, згідно яких зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Зважаючи на зміст наведених норм ЦК України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою (див. пункти 44-46 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 910/2603/17).
Під час регресу право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов`язку боржника та, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов`язання та виникнення нового (регресного) зобов`язання. Вказані правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 22.10.2020 у справі №910/18279/19. 
Статтею 1191 ЦК України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV (далі - Закон №1961-IV) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Статтею 6 Закону №1961-IV визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. 
Згідно п. 12.1 ст. 12 Закону №1961-IV розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно ст. 29 Закону №1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Відповідно до п. 36.1 ст. 36 Закону №1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Згідно з абз. «г» п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону №1961-IV страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.
Під час розгляду справи №760/22569/20 Солом`янським районним судом міста Києва було встановлено, що 14.10.2020 о 10 год. 35 хв. по провулку Родищева, 3 в м. Києві, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Мерседес», р.н. НОМЕР_1 , який забезпечено позивачем згідно Полісу №АО4444990, порушив п.п. 2.3 а), 2.3 б) Правил дорожнього руху України, а саме  - перед виїздом був неуважний, не перевірив та не забезпечив технічну справність, та надійність закріплення всіх елементів свого автомобілю, в результаті чого здійснив наїзд на автомобіль «Мерседес» р.н. НОМЕР_2 , в результаті чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження.  
Таким чином, під час розгляду справи №760/22569/20 Солом`янським районним судом міста Києва було встановлено порушення водієм ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом «Мерседес», р.н. НОМЕР_1 Правил дорожнього руху України, а саме п.п. 2.3 а), 2.3 б), які передбачають права та обов`язки водіїв механічних транспортних засобів.   
Відповідно до ч. 6 ст. 75 ГПК України обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Крім того, вказані у постанові Солом`янського районного суду міста Києва від 25.11.2020 у справі №760/22569/20 обставини щодо технічної несправності та надійності закріплених елементів автомобіля «Мерседес», р.н. НОМЕР_1 , підтвердив водій ОСОБА_1 , який визнав свою вину. 
Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.  
На час скоєння дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 14.10.2020, водій ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із відповідачем, протилежного матеріали справи не містять. 
Згідно з ч. 1  ст. 73 ГПК України  доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч.1    ст.    74 ГПК України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч. 1  ст. 86 ГПК України  суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ст.ст.  76,  77 ГПК України  належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За таких обставин, позовні вимоги документально обґрунтовані, підлягають задоволенню.  
Відповідно до ч. 4  ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ  Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод  1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування             практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. 
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.
У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.
В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
При винесені даної постанови судом апеляційної інстанції надані вичерпні відповіді на доводи апеляційної скарги, із застосуванням норм права, які регулюють спірні правовідносини. 
Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.  
Враховуючи те, що судом першої інстанції допущено нез`ясування обставин, що мають значення для справи та не доведено обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2021 у справі №910/13938/21 підлягає скасуванню. 
Згідно ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення; 3) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині; 4) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково; 5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; 6) скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції; 7) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених у пунктах 1-6 частини першої цієї статті.  
За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2021 у справі № 910/13938/21 підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення, яким позов задовольнити. 
Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача  відповідно до приписів ст. 129 ГПК України. 
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2021 у справі № 910/13938/21 задовольнити. 
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2021 у справі №910/13938/21 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Океаніка Лоджистік» (04074, м. Київ, вул. Автозаводська, 2, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 42129804) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 102, адреса для листування: 02099, м. Київ, вул. Ю. Литвинського, 45-В, офіс 204, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 22868348) 127  400,00 грн (сто двадцять сім тисяч чотириста гривень) страхового відшкодування в порядку регресу, 2  270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень) судового збору. 
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Океаніка Лоджистік» (04074, м. Київ, вул. Автозаводська, 2, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 42129804) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 102, адреса для листування: 02099, м. Київ, вул. Ю. Литвинського, 45-В, офіс 204, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 22868348) 3 405,00 грн (три тисячі чотириста п`ять гривень) судового збору за подання апеляційної скарги. 

5. Видачу наказів на виконання даної постанови доручити Господарському суду міста Києва. 
6. Матеріали справи №910/13938/21 повернути до Господарського суду міста Києва.  
7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст.ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано 26.04.2022. 

Головуючий суддя                                                            С.В. Владимиренко 

Судді                                                                                О.О. Євсіков

                                                                                А.М. Демидова