КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
10 серпня 2022 року 
м. Київ
єдиний унікальний номер судової справи 759/22976/20
номер провадження №22-ц/824/5827/2022
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді	Лапчевської О.Ф.,	
суддів	Березовенко Р.В., Мостової Г.І.,	
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 
на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року /суддя П`ятничук І.В./
у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
Позивач ОСОБА_3 21.12.2020 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, яким просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 76 615,00 грн. що становить 1/2 частина вартості спільного майна подружжя автомобіля марки «Ауді», 1998 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 та сплачений судовий збір в розмірі 1 000,00 грн.
Рішенням  Святошинського районного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року позов задоволено. В порядку поділу майна подружжя, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля марки «Ауді», 1998 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 у розмірі 76 615 грн., судовий збір у розмірі 1000 грн. 00 коп./а.с. 87-89/
Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати, відмовивши у задоволенні позовних вимог. Вказував, що у серпні 2020 року позивач уже зверталася до суду з аналогічним позовом, який розглядався Святошинським районним судом міста Києва в рамках справи № 289/1248/20, позовні вимоги було зменшено і позов розглядався лише в частині розірвання шлюбу, отже, провадження в частині поділу спільного сумісного майна подружжя було фактично закрито судом та продовжено розгляд справи лише в частині позовної вимоги про розірвання шлюбу, що слід вважати відмовою від позову. Таким чином, у разі закриття провадження, повторне звернення до суду не допускається. Щодо спростування презумпції спільності майна подружжя, вказував, що спірний автомобіль було придбано відповідачем на його особисті кошти, отримані в порядку позики від громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується договором позики грошових коштів № 1 від 25.06.2020 та відповідною розпискою, а також договором позики грошових коштів № 2 від 25.06.2020 та відповідною розпискою, копії яких були долучені до матеріалів справи. Цільовим призначенням коштів, отриманих відповідачем особисто в позику, було придбання спірного транспортного засобу, він придбаний не в інтересах сім`ї, а для провадження власної підприємницької діяльності, про що неодноразово зазначалось. Отже, єдиною можливою підставою вважати спірний транспортний засіб спільною сумісною власністю сторін є визнання вищезазначених договорів позики, такими, що укладені  в інтересах сім`ї. Водночас, позивач заперечувала факт укладання позики, що а отже, договори позики були укладені відповідачем у власних інтересах. Щодо вартості спірного транспортного засобу, вказував, що дослідження вартості спірного транспортного засобу проводилися експертом за відсутності самого транспортного засобу, який перебував у володінні відповідача, що свідчить про обґрунтований сумнів у правильності висновку експерта, оскільки при дослідженні не було враховано ані технічні несправності автомобіля, ані факту його непридатності до використання за цільовим призначенням.
ОСОБА_3 про розгляд справи в порядку письмового провадження повідомлена належним чином, з відзивом на апеляційну скаргу не зверталась.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.
Судом  встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 08.06.2018 року було зареєстровано шлюб виконавчим комітетом Вишевицької сільської ради Радомишльського району Житомирської області, про що свідчить актовий запис № 4 (а.с. 7).
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24.11.2020 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 9-10).
В період шлюбу сторонами було набуте майно, а саме марки «Ауді», 1998 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , який 14.07.2020 року було зареєстровано за ОСОБА_1 (а.с. 20).
Судом встановлено, що відповідно до звіту про оцінку від 15.12.2020 року складеного ТОВ «Всеукраїнська оціночна компанія» ринкова вартість автомобіля «;Ауді», 1998 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , становить 153230,00 грн. (а.с. 11-17).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно керувався вимогами ст. 71 СК України про те, що майно, що є об`єктом права спільної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним Кодексом. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦПК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом.
Враховуючи вищевикладене, оскільки сторонами не досягнуто згоди щодо розподілу спільного майна, виходячи з положень ст. 70 СК України щодо рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності, суд першої інстанції вважав за можливе провести поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, стягнувши з відповідача компенсацію вартості 1/2 частини вищевказаного автомобіля -77 615,00 грн.
Доводи апеляційної скарги, про те, що позивач уже зверталася до суду з аналогічним позовом, який розглядався Святошинським районним судом міста Києва в рамках справи № 289/1248/20, позовні вимоги було зменшено і позов розглядався лише в частині розірвання шлюбу, отже, провадження в частині поділу спільного сумісного майна подружжя було закрито судом, відхиляються апеляційним судом з огляду на те, що не ґрунтуються на вимогах процесуального законодавства. Так, процесуального рішення у справі про поділ майна при розірванні шлюбу не приймалось, справа в частині поділу майна не розглядалась.
Доводи апеляційної скарги щодо спростування презумпції спільності майна подружжя у зв`язку з укладеними позиками для придбання автомобіля, апеляційним судом також відхиляються з огляду на таке.
Так, інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї.
Законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї.
Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово (частина третя статті 65 СК України).
Тлумачення частини четвертої статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника).
Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року в справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19) дійшла висновку, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї. 
З огляду на те, що позики  брались під час шлюбу, доказів того, що ОСОБА_1 діяв не в інтересах сім`ї, укладаючи договори та купуючи автомобіль, ним не надано, як і доказів того, що автомобіль використовувався ним виключно у цілях власної підприємницької діяльності.
Крім того, апелянт не позбавлений права звернення з вимогами щодо стягнення виплаченого ним за позикою.
Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності здійсненої оцінки автомобіля його дійсній вартості, апеляційним судом також відхиляються з огляду на те, що апелянтом власної оцінки не надано, не заявлено такого клопотання про оцінку і в межах розгляду справи.
Таким чином,  доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.
Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.  375, 381, 382 ЦПК України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року - залишити без задоволення.  
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року  - залишити без змін.  
Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
 
Головуючий:                                        Судді: