КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 справа № 759/3872/21
провадження № 22-ц/824/947/2022
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
22 червня  2022 року                                                                                              м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача Кирилюк Г.М.,
суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А. 
при секретарі Кравченко Н. О. 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АГЕЛЕС» до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «НОВУС Україна» про захист ділової репутації та стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «АГЕЛЕС» - адвоката Ільїної Дар`ї Валеріївни на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 вересня 2021 року в складі судді Бабич Н.Д.,
встановив:
 
23.02.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «АГЕЛЕС» (далі - ТОВ «АГЕЛЕС») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1   про захист ділової репутації та стягнення моральної шкоди.
Посилалося  на ті підстави, що ОСОБА_1   поширив недостовірну  та неправдиву інформацію  щодо  господарської  діяльності ТОВ «АГЕЛЕС» про  проблеми з підтримки Enterprise Support програмного  забезпечення SAP, що  надавалися  ТОВ  «АГЕЛЕС» для  ТОВ  «НОВУС Україна». 
Так, позивачу стало  відомо про лист директора ERP и ВІ в ТОВ «НОВУС Україна» ОСОБА_1 від 10.12.2019, направлений з його електронної пошти :           ІНФОРМАЦІЯ_1 , представникам  SAP, а саме до  ІНФОРМАЦІЯ_4 <ІНФОРМАЦІЯ_8>, в копії листа: ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_7 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), в якому він повідомляє про проблеми із наданням послуг з підтримки Enterprise Support програмного забезпечення SAP, що надавалися ТОВ «АГЕЛЕС» для ТОВ «НОВУС Україна», роздруківка листа надається. 
Інформація, викладена  в листі відповідача від  10.12.2019, є     недостовірною  та такою, що  шкодить   діловій репутації  ТОВ  «АГЕЛЕС».
ТОВ  «НОВУС Україна» в листі від 14.01.2021 повідомило,  що  окремого  розпорядження, вказівки чи уповноваження  на підготовку та відправлення  подібних листів із зазначеною  інформацією від імені  Товариства на  адреси вказаних осіб  керівництвом  компанії не  видавалося,  а погляди, викладені  у електронних повідомленнях від співробітників, належать  виключно  відправнику та Товариство  може їх не  поділяти. 
Таким чином,  поширювачем недостовірної інформації є саме  ОСОБА_1 . 
В  результаті  надісланого  листа з наданням  недостовірної інформації   про позивача,  ТОВ «АГЕЛЕС» отримало листа  від начальника відділу  адміністрування  ТОВ  «САП Україна» Антона  Козака з вимогою  врегулювати дану  ситуацію   та розірвати договір  з ТОВ «НОВУС Україна» .
12.12.2019  між  позивачем  та ТОВ  «НОВУС Україна» було  підписано  угоду  про  розірвання  договору  з  постачання  та підтримки  програмної продукції  SAP №6-12/2017  від 27.12.2017, що спричинило  втрату  позивачем  клієнта, зниження  престижу та підрив довіри  до діяльності позивача, що  є  порушенням  охоронюваних  законом  прав на  повагу до  недоторканості ділової репутації.
Внаслідок поширення   відповідачем  неправдивої інформації  про  позивача було    принижено   його  ділову  репутацію через  дискредитацію способу ведення  його  господарської діяльності,  підрив довіри до  діяльності  підприємства,  зниження  престижу  серед партнерів та клієнтів та вартості  його  нематеріальних активів, що  призвело до заподіяння  моральної шкоди.  
Посилаючись на вказані  обставини позивач просив визнати недостовірною та такою, що порушує особисте немайнове право ТОВ «АГЕЛЕС» (код  ЄДРПОУ: 34426956) на недоторканість його ділової репутації інформацію, поширену ОСОБА_1 про ТОВ «АГЕЛЕС» у листі від 10.12.2019 до представників SAP, а саме: 
«...Основною причиною підписання MSA Ageless була ліквідація попереднього партнера та фактичної монополії Ageless на той момент на українському ринку. В останні роки ми стикаємося з великою кількістю проблем в рамках технічної підтримки через Ageless...»,  «...Ми платимо за підтримку, але не отримуємо її.», «...Також у нас є інформація, що Ageless почав залякувати конкурента, з яким ми спілкувалися», «...Ageless погодився з нашим наміром.», «В даний час Ageless не надає ніяких чітких відгуків і плану дій для припинення MSA. Вони ігнорують всі запрошення для обговорення наступних кроків, не зважаючи на те, що вони погодилися припинити діяльність, ми розглядаємо це як затягування часу...». 
Зобов`язати ОСОБА_1 спростувати поширену відносно ТОВ «АГЕЛЕС» недостовірну інформацію шляхом відправлення на електронну адресу ОСОБА_4 (  ІНФОРМАЦІЯ_4 ), копія до: ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_9), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) повідомлення про спростування недостовірної інформації із викладенням фактів визнання неправдивою інформації, що зазначена про ТОВ «АГЕЛЕС» у листі від 10 грудня 2019 року, з одночасним дублюванням в копії такого повідомлення генерального директора ТОВ «АГЕЛЕС» ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_10) та відправленням повідомлення про спростування недостовірної інформації із викладенням фактів визнання неправдивою інформації, що зазначена про ТОВ «АГЕЛЕС» у листі від 10 грудня 2019 року поштою цінним листом з  описом та повідомленням про вручення на адресу: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , Кrаvets Taras та ТОВ «АГЕЛЕС» протягом п`яти календарних днів з дня набрання законної сили судовим рішенням.
Cтягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ  «АГЕЛЕС»моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 1,00 грн 
Відшкодувати судові витрати. 
Ухвалою  Святошинського районного суду м. Києва від 19 травня 2021 року залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,  ТОВ «НОВУС Україна».
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30 вересня 2021 року ТОВ  «АГЕЛЕС» в задоволенні  позову до ОСОБА_1 , третя особа: ТОВ «НОВУС Україна» про захист ділової репутації та стягнення моральної шкоди відмовлено.
19.11.2021 представник ТОВ «АГЕЛЕС» - адвокат Ільїна Д. В.  подала  апеляційну  скаргу,  в якій просить скасувати  рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 вересня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Свої доводи мотивує тим, що  судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, неправильно застосовано норми ст. 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та порушено норми ст.76-80, 100, ч.1 ст. 229 ЦПК України.
Зазначила,  що  на  підтвердження  поширення відповідачем  недостовірної інформації  позивачем  надані роздруківки електронного  листування  на  іноземній мові, а також копію перекладу  на  українську мову, виконану  ТОВ  «Центр  перекладів «МАПА», що  встановлено судом першої  інстанції. 
Суд першої  інстанції  дійшов помилкового  висновку,  що  вказані  роздруківки електронного  листування  не є належними доказами у справі, оскільки  вони  містять інформацію щодо  предмета доказування.  Відповідач не  заперечував  факт відправлення  ним листа,  вказував,  що  не  може пригадати  лист саме у наведеній редакції  тексту на  адресу осіб, зазначених  у листі, але  жодного  доказу  на  спростування  саме такого  тексту не  надав,  що не  взято  судом  до  уваги.
Судом першої інстанції  також не враховано,  що  позивачем надано  копію  електронного  доказу, оригінал  якого знаходиться  на  електронній  пошті  директора  позивача: ІНФОРМАЦІЯ_12, яка  знаходиться на  сервері, а не  електронний документ, як визначає суд.  Представник позивача зазначав, що  доступ до  сервера за необхідності буде надано  відповідачу. 
Суд першої  інстанції  у відповідності до  ч.5 ст. 100 ЦПК  України не  витребував оригінал  електронного  доказу та помилково  послався на  ст. 95  ЦПК  України, яка застосовується до  письмових доказів.
Судом першої  інстанції  також неповно  з`ясовані обставини справи щодо ідентифікації  відправника листа та не  застосовано  ч.1 ст.6 Закону  України «Про електронні  документи та електронний            документообіг»,  п. 12 ч.1 ст.1 Закону  України «Про  електронні  довірчі послуги».
Звертає увагу суду, що електронний лист відповідача від 10.12.2019 направлений з  електронної пошти відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1 та містить його підпис «ІНФОРМАЦІЯ_11» із зазначенням мобільного телефону, що  логічно  пов`язує даний       лист з  відповідачем. Висновки суду першої інстанції про неможливість ідентифікувати відправника,  а саме відповідача,  не відповідають дійсності.
Висновки суду  щодо неповноти перекладу листа не  відповідають  дійсним обставинам справи.
Відсутність  перекладу   фраз «ІНФОРМАЦІЯ_13» «ІНФОРМАЦІЯ_14», «ІНФОРМАЦІЯ_15», а не  самого   тексту листа ОСОБА_1 ,  жодним чином  не  впливає на  повноту перекладу  самого  листа та доказування  недостовірної  інформації, викладеної  в листі. 
Позивачем  для  підтвердження   наявності та отримання  саме такого  електронного  листа  ОСОБА_1   від представників САП було  заявлено   про  виклик свідків - представників « САП  Україна «Козака  Антона  та ОСОБА_5 ,  що  було  задоволено  судом. Проте в судовому  засіданні  30.09.2021  судом першої інстанції  було  відмовлено  у повторному виклику свідків, оскільки  не  було  подано  заяви про забезпечення  доказів  та не сплачено  судовий збір, чим проігноровано  норми ст.91 ЦПК  України. 
Позивач також просив  викликати та допитати  відповідача як свідка,  однак  судом  було  відмовлено  в задоволенні  такої заяви.  
Вважає, що  судом першої інстанції   порушено  принцип рівності прав учасників  справи та грубо  порушено  процесуальні  права позивача. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Білоголовий Я. О. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки  суд всебічно  розглянув справу на підставі наданих сторонами доказів та виніс законне  рішення.
Зазначив, що  відповідач неодноразово  пояснював,  що  веде  електронне  листування  з різними фізичними та юридичними особами,  але листування,  яке намагається  нав`язати позивач,  не  здійснював. 
Роздруківка електронного  листування,  наданого  позивачем, не посвідчена  належним чином;    його переклад  не  здійснено  належним чиним та у повному обсязі; документ не  містить дати його  створення, а також  інших  реквізитів, якими наділяє  безкоштовна  служба електронної  пошти « Gmail »; у темі зазначено  «FWD» та у подальшому   «ІНФОРМАЦІЯ_16», що  у електронному  листуванні   позначає  переадресованого  листа від  отримувача листа, який направлено  до третьої особи, тобто позивач надає  роздруківку пересланого  листа, який не є  оригіналом;  у верхній частині  листа, викладеного  на  іноземній мові,   присутня  частина  напису «mail.google.com…» і далі  прихована  повна  інформація строки;  у самій роздруківці листування міститься застереження  російською  мовою щодо неможливості встановлення  справжності відправника: «Вы просматриваете прикрепленное  письмо. Система  Gmail не  может проверить  подлинность отправителя»;  позивач в порушення  ст.175 ЦПК  України не  зазначив про  місцезнаходження  оригіналів  листування.
Відповідач  у відзиві від 22.03.2021 просив ТОВ  «АГЕЛЕС» надати оригінал  листування.  У свою чергу  представник позивача  адвокат Ільїна Д. В.  в судовому  засіданні повідомила,  що надана  роздруківка не  є оригіналом,  а є роздруківкою  з  її  особистої  електронної пошти. Оригінал  листування  «десь там на  сервері».
Оскільки  відповідач  просив позивача надати оригінали доказів, у позивача виник обов`язок  їх пред`явлення. Позивач ухилився від надання  оригіналу  доказу,  наслідком чого   суд паперові роздруківки не  міг  взяти до  уваги. 
Щодо  незаконного  повторного  не  виклику свідків судом  зазначив, що замість  ініціативи позивача  суд  здійснив в телефонному  режимі  з`ясування  місцезнаходження  свідків через підприємство-роботодавця, на  що було  повідомлено,  що вони не  мають  конкретного  місця знаходження та працюють  у різних кутках планети віддалено.  Телефонний номер  роботодавця було надано  саме позивачем.  Звертає  увагу,  що  без наявності оригіналів  доказів  та вивчення  їх  змісту з належним перекладом   покази свідків не  можуть  братися  судом  до  уваги. 
Доводи позивача про порушення судом принципу рівності, оскільки йому не надано можливість допитати у якості свідка відповідача не заслуговують на увагу, оскільки представником відповідача було надано суду докази - копію квитка та копію паспорту з відміткою, на підтвердження того, що ОСОБА_1 перебуває за межами України, у зв`язку з чим відсутня реальна можливість його допитати.
В судовому засіданні представник ТОВ «АГЕЛЕС» - адвокат Ільїна Д. В.  апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.
Представник ОСОБА_1 - адвокат Білоголовий Я. О. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Інші  учасники справи в судове  засідання  не  з`явились, про  день, час та місце  розгляду справи повідомлені  судом  належним чином. 
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Статтею 201 ЦК України передбачено,  що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.
Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.
Відповідно до статті 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.
Згідно із частиною першою статті 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.
Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.
При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
Судом  першої інстанції  встановлено,  що  19 травня 2015 року між ТОВ  «АГЕЛЕС»  (виконавець) та ТОВ  «НОВУС Україна» (замовник)  укладено  Договір  про надання  послуг  з підтримки SAP №1-04/2015-п,  відповідно  до  умов  якого виконавець  надає  оплатні  послуги з підтримки Enterprise Support Програмного  забезпечення SAP, права користування  яким були надані  замовнику третіми особами за окремими договорами до моменту підписання  сторонами  цього  договору. Замовник зобов`язується  прийняти  та оплатити  такі послуги. 
27 грудня 2017  року  між  ТОВ  «АГЕЛЕС» (постачальник) та ТОВ  «НОВУС Україна» (покупець) укладено  договір  №6-12/2017 з постачання  та підтримки програмної продукції  SAP,  за умовами якого  постачальник постачає  Програмну продукцію  SAP в кількості копій згідно з Додатком  №3 до  цього Договору та надає послуги з  підтримки (супроводу) всієї Програмної продукції  SAP ( в тому числі раніше  придбаної  покупцем), а покупець зобов`язується  прийняти та оплатити постачання  та послуги,  відповідно до  умов даного  Договору.   Код послуги з підтримки Програмної продукції  SAP згідно  ДКПП 62.01 - «Послуги щодо  комп`ютерного  програмування».
12 грудня  2019  року  між   ТОВ  «АГЕЛЕС» (виконавець)  та ТОВ  «НОВУС Україна» (замовник)  укладено  угоду  про  розірвання   до  Договору  про надання  послуг  з підтримки SAP №1-04/2015-п від  19.05.2015 року,  за умовами якого  сторони   вирішили  припинити дію  Договору  з  01.01.2020  включно.  
Звертаючись  до  суду  з даним позовом ТОВ  «АГЕЛЕС» посилалось на  ті підстави, що  10.12.2019 директором  ERP и ВІ в ТОВ «НОВУС Україна» ОСОБА_1, за власною  ініціативою  та без згоди ТОВ  «НОВУС Україна»,  було направлено  з його електронної пошти : ІНФОРМАЦІЯ_1 лист  представникам  SAP, а саме до  ІНФОРМАЦІЯ_4 <ІНФОРМАЦІЯ_8>, в копії листа: ОСОБА_2 (m ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), в якому він повідомляє про проблеми із наданням послуг з підтримки Enterprise Support програмного забезпечення SAP, що надавалися ТОВ «АГЕЛЕС» для ТОВ «НОВУС Україна».  Інформація, викладена у вказаному листі, є     недостовірною  та такою, що  шкодить   діловій репутації  ТОВ  «АГЕЛЕС».
Ухвалюючи рішення  про  відмову в задоволенні  позову,  суд першої  інстанції  виходив з того, що  позивачем не доведено  тих обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, а саме, що оспорювана інформація була розповсюджена саме позивачем у спосіб, який був зазначений у позовній заяві, а  з доданих до матеріалів справи доказів не можливо встановити хто є автором поширеної інформації.
Колегія суддів  погоджується  з  висновком  суду  першої  інстанції  з таких підстав. 
У  статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин,  які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються  такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами;  2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
У  частинах першій, третій, четвертій  статті 12 ЦПК  України  передбачено,  що  цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.  Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 На  підтвердження  факту поширення  відповідачем  недостовірної інформації,  позивачем  надано:  паперову копію  електронного  листа  від 10.12.2019, який за твердженням  позивача було  направлено з електронної пошти  ОСОБА_1 :           ІНФОРМАЦІЯ_1 , представникам  SAP, а саме до  ІНФОРМАЦІЯ_4 <ІНФОРМАЦІЯ_8>, в копії листа: ОСОБА_2 (m ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ); копію  перекладу вказаного  електронного  листа. 
Відповідно до статті 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).
Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.
Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.
Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.
Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копією електронного документа) в розумінні положень частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», тобто не може вважатися доказом, бо не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки у такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення.
Вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 червня 2019 року у справі № 904/2882/18, від 24 вересня 2019 року у справі № 922/1151/18, від 28 грудня 2019 року у справі № 922/788/19, від 16 березня 2020 року у справі № 910/1162/19,  від  19 січня 2022  року у справі  №202/2965/19.
Доводи апеляційної скарги про те, що  судом першої інстанції не витребувано  оригіналу  електронного  доказу колегія суддів  відхиляє  з огляду на таке. 
Відповідно  до  ч.5 ст. 81  ЦПК  України докази подаються  сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідач  у відзиві на  позовну  заяву заявив клопотання  про  витребування  у позивача оригіналу електронного  доказу, оскільки  заперечував обставину  здійснення  листування, на  яке посилався позивач. 
Як вбачається  з матеріалів справи, позивачем  оригіналу   електронного  доказу  подано не  було. 
Відповідно  до  ч. 3 ст. 13 ЦПК  України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
У зв`язку з ненаданням позивачем оригіналу електронного  доказу - листа від  10.12.2019 , за умови    заперечення  відповідача щодо    відповідності його  паперової копії оригіналу та  наявності відповідного  клопотання  про витребування  вказаного  доказу,  суд першої  інстанції   дійшов  правильного  висновку про   недоведеність  заявлених  позовних вимог.
З цих  же підстав колегія суддів відхиляє  доводи апеляційної скарги в тій частині, що  електронний лист від 10.12.2019 був   направлений з  електронної пошти відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  містить його підпис «ІНФОРМАЦІЯ_11» із зазначенням його мобільного телефону,  оскільки за  відсутності  оригіналу   електронного  доказу  такі доводи  ґрунтуються  на  припущеннях.
Доводи апеляційної скарги про те, що судами неправомірно було відмовлено  в задоволенні клопотання позивача  про виклик та допит  відповідача в якості свідка, не  може  бути підставою для  скасування  оскаржуваного  судового  рішення. 
Так, відповідно до положень статті 92 ЦПК України сторони, треті особи та їхні представники за їхньою згодою, в тому числі за власною ініціативою, якщо інше не встановлено цим Кодексом, можуть бути допитані як свідки про відомі їм обставини, що мають значення для справи.
Аналіз змісту вказаної статті дозволяє зробити висновок, що цивільне процесуальне законодавство України передбачає право суду допитати сторін у справі, третіх осіб та їх представників лише за їхньою згодою або за їхньою власною ініціативою. Проте, матеріали справи  містять заперечення  представника відповідача про  допит відповідача  в якості свідка. 
Колегія суддів  відхиляє  доводи  апеляційної скарги в тій частині,  що  судом першої  інстанції   необґрунтовано  відмовлено позивачу  у виклику та допиті свідків - представників "САП  Україна" ОСОБА_6   та ОСОБА_5 для  підтвердження   наявності та отримання  саме такого  електронного  листа від   ОСОБА_1 .  
Так, відповідно до  ч. 2 ст. 91  ЦПК  України у заяві про виклик свідка  зазначаються його ім`я, місце проживання (перебування) або місце роботи, обставини, які він може підтвердити.
Відповідно  до  ч. 1 ст. 147  ЦПК  України належно викликаний свідок, який без поважних причин не з`явився на судове засідання або не повідомив про причини неявки, може бути підданий приводу через відповідні органи Національної поліції України з відшкодуванням у дохід держави витрат на його здійснення.
Як вбачається  з матеріалів справи, в заяві про  виклик свідків позивачем зазначено адресу ТОВ  «САП  Україна».  
Оскільки  за  вказаною адресою здійснити належний виклик свідків не  виявилось  можливим, оскільки за повідомленням  працедавця  свідки працюють  віддалено  за межами України,  правові підстави для  їх  приводу в судове засідання  через  відповідні органи Національної поліції України  у суду були відсутні. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд 
 
 постановив:
 
Апеляційну скаргу  представника Товариства з обмеженою відповідальністю «АГЕЛЕС» - адвоката Ільїної Дар`ї Валеріївни залишити без задоволення.
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 вересня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повне  судове  рішення  складено 27 червня 2022 року.
 
Суддя-доповідач:                                                             Г. М. Кирилюк
 
Судді:                                                                                І. М. Рейнарт                                
                                                                      
                                                                                          Т. А. Семенюк