Справа № 456/3116/19                                Головуючий у 1 інстанції: Равлінко Р.Г. 
Провадження № 22-ц/811/4516/21                 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 
Категорія: 53

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

24 червня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М. Цяцяка Р.П.
секретаря: Івасюти М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на додаткове рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 26 листопада 2021 року, 

ВСТАНОВИВ:

в серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 в якій, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила стягнути з відповідача на її користь 12 277, 85 грн. завданої майнової шкоди, 50 000 грн. на відшкодування моральної шкоди та судові витрати по справі у розмірі 768,40 грн. судового збору та 3 200,00 грн. витрат за надання правничої допомоги, а всього 66 246,25 грн. 
Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 05 серпня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
У серпні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про відшкодування судових витрат.
В обгрунтування заяви покликається на те, що відповідачем понесені витрати на професійну правничу допомогу, які відносяться до судових витрат відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України. Стверджує, що у разі відмови у задоволенні позову судові витрат покладаються на позивача, а розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Зазначає, що вказані витрати підтверджено документами, а саме договорами про надання правової допомоги, копією свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю, розрахунком попереднім суми судових витрат, квитанцією про оплату послуг адвоката в сумі 5000 гривень та актом приймання- передачі наданих адвокатом послуг. Звертає увагу, що загальна вартість послуг, наданих в суді першої інстанції під час розгляду даної справи, склала 4 500 грн. З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 500 грн.
Додатковим рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 26 листопада 2021 року заяву ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення – задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , понесені витрати на правову допомогу у розмірі 4 500 гривень.
Додаткове рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що додаткове рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Апелянт стверджує, що відповідно до постанови Стрийського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у зв`язку з чим витрати на правову допомогу повинні бути сплачені безпосередньо ним або за кошти страховика. Звертає увагу на те, що докази про понесені судові витрати подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Вказує, що відповідач такої заяви не подавав чим порушив вимоги ч.8 ст.141 ЦПК України, а тому суд повинен був залишити таку заяву та додані до неї докази без розгляду. З наведених підстав просить рішення суду скасувати у зв`язку з безпідставністю.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 28 грудня 2021 року про відкриття апеляційного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на додаткове рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 26 листопада 2021 року ухвалено розглядати без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Розгляд апеляційної скарги представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на додаткове рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 26 листопада 2021 року призначено на 16 год. 30 хв. 20 червня 2022 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Оскільки текст постанови складено 24 червня 2022 року, то незважаючи на те, що розгляд справи призначено на 20 червня 2022 року, датою ухвалення постанови є саме 24 червня 2022 року.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість додаткового рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Задовольняючи заяву ОСОБА_3 про стягнення судових витрат за надання професійної правничої допомоги, суд першої інстанції виходив з того, що на підтвердження понесених витрат за надання правничої допомоги відповідачем до матеріалів справи долучено докази надання правничої допомоги, вартості наданих послуг в розмірі становить 4 500,00 грн., а відтак зазначена сума витрат підлягає стягненню з позивачки на користь відповідача.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до роз`яснень п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ст. 220 ЦПК 2004 року (ст. 270 ЦПК ); воно не може змінити суті основного рішення або містити у собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.
Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 05 серпня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди - відмовлено.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат .
У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення .
Як вбачається з матеріалів справи, 10 березня 2021 року між ОСОБА_3 та адвокатом Доарме В.С. було укладено договір №09-22 про надання правової допомоги. 
Відповідно до даного договору, укладеного згідно діючого законодавства, адвокат бере на себе обов`язок надання правової допомоги ОСОБА_3 у його зносинах з фізичними та юридичними особами з питання відшкодування завданої шкоди під час дорожньо-транспортної пригоди за його участі, яка мала місце 31.01.2019 року в с. Нове Село Жидачівського району Львівської області та виконання функцій представника цивільного відповідача.
Відповідно до ст. 5 договору про надання правової допомоги № 09-22 від 10 березня 2021 року за надання юридичної допомоги клієнт виплачує адвокату гонорар у розмірі, зазначеному у додатку №1 до цього договору. Клієнт компенсовує адвокатові інші витрати пов`язані з виконанням цього договору.
Згідно з додатком №1 за надання правничої допомоги у зазначеному договорі замовник виплачує виконавцю гонорар виходячи з того, що година роботи адвоката становить 600 гривень.
За участь у судовому засіданні клієнт сплачує адвокату 600 гривень незалежно ід тривалості судового засідання.
Першу частину гонорару (аванс) клієнт сплачує в розмірі 5000 гривень на момент підписання клієнтом договору.
Кінцевий гонорар клієнт сплачує адвокату безпосередньо перед судовим засіданням, на якому сторони мають перейти до дебатів.
У разі дострокового розірвання договору адвокат складає акт виконаної роботи, виходячи з того, що година роботи адвоката становить 600 гривень, і у разі якщо розмір виконаної роботи менше суми сплаченого гонорару, то адвокат повертає замовнику різницю між сумою гонорару та об`ємом виконаної роботи, у разі, якщо розмір виконаної роботи більше суми сплаченого гонорару, то клієнт доплачує адвокату різницю між об`ємом виконаної роботи та сумою гонорару.
Згідно попереднього (орієнтованого) розрахунку суми судових витрат, долученого до відзиву на позовну заяву, які ОСОБА_3 поніс та очікує понести у зв`язку із розгляду цивільної справи, вартість послуг з професійної правничої допомоги попередньо становить 5 400 гривень.
ОСОБА_3 сплатив адвокату Доарме В.С. 5 000 грн. за договором про надання правової допомоги, що підтверджується квитанцією прибуткового касового ордера №б/н від 10 березня 2021 року (а.с. 73).
Актом приймання-передачі наданих послуг б/н послуг від 06 серпня 2021 року підтверджується, що на виконання умов договору про надання правової допомоги № 09-22 від 10 березня 2021 року ОСОБА_3 надано послуги з професійної правничої допомоги, загальна вартість яких склала 4 500 грн. в даному акті детально розписано вид робіт, тривалість годин, з врахуванням ставки за годину роботи.
З матеріалів справи вбачається, що у відзиві на позовну заяву представник ОСОБА_3 – ОСОБА_4 просив вирішити питання про стягнення судових витрат у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, подавши до відзиву необхідні документи, серед яких договір про надання правової допомоги, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач очікує понести в зв`язку із розглядом справи та квитанція про оплату послуг адвоката.
10 серпня 2021 року, тобто протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат за надання правничої допомоги, долучивши докази на підтвердження понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, зокрема, акт приймання-передачі наданих послуг про надання правової допомоги № 09-22, згідно якого вартість послуг становить 4 500 гривень.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обгрунтовано задовольнив заяву про відшкодування судових витрат за надання правничої допомоги, оскільки відповідачем доведено належними та допустимими доказами та документально підтверджено понесення ним витрат на професійну правничу допомогу.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.
Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі Проніна проти України ( Pronina v. Ukraine ) від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Додаткове рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 26 листопада 2021 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Постанова складена 24.06.2022 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк