ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3314/22 Справа № 209/2804/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Шендрик К. Л. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2022 року                                                                        м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - Свистунової О.В.         
суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.
за участю секретаря - Попенко Ю.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" 
на ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 листопада 2021 року про відмову у задоволенні 
заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" про встановлення порядку виконання рішення 
по цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до державного реєстратора Комунального підприємства "Центр реєстрації та надання послуг "Нивотрудівської сільської ради" Дніпропетровської області Ковальова Сергія Вадимовича, Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс", Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи", третя особа - Служба у справах дітей Кам`янської міської ради, про визнання дій неправомірними та скасування рішення, -

                                                        В С Т А Н О В И Л А:
               ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області із заявою про встановлення порядку виконання рішення. 
               Заява мотивована тим, що позивач ОСОБА_1 , отримавши рішення у справі № 209/2804/19, яким позовні вимоги були задоволені, не вчиняє жодних дій, направлених на його виконання та поновлення права власності на нерухоме майно. Позивач та члени його родини користуються майном, в той час як право власності на нього згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зареєстроване за відповідачем, на якого можуть бути покладені обов`язки щодо його утримання. 
               Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 01 жовтня 2020 року у справі № 209/2804/19 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 02.03.2021 було прийнято рішенням, яким скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Кредитні ініціативи» на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . 
               Позивач зверталась з позовом до суду в серпні 2019 року, коли діяла попередня редакція ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, та їх обтяжень», яка передбачала можливість скасування в судовому порядку запису про реєстрацію права власності. Однак рішення у справі було прийнято 01.10.2020 року та набрало законною сили після перегляду справи в апеляційній інстанції 02.03.2021 року, коли набрала чинності нова редакція вказаної статті, а тому згадане вище рішення суду, згідно наведених перехідних положень, не може бути в повній мірі виконане, оскільки воно набрало законної сили 01.09.2020 року. Таким чином, існує дисбаланс в частині визнаних рішенням суду та наявних (зареєстрованих) речових прав позивача та відповідача на нерухоме майно, адже згідно рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 01.10.2020 року дії кредитора по реєстрації за собою права власності на предмет іпотеки фактично визнано незаконними, оскільки за висновками суду вони суперечили на той час вимогам ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», та скасовано відповідний запис про право власності, однак не вирішено питання про чинність рішення державного реєстратора, припинення та відновлення відповідних речових прав (права власності). Зважаючи на викладене, відновити запис про право власності за попереднім власником немає технічної можливості, оскільки він міститься в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, який перестав функціонувати з 01.01.2013 року, а замість нього запроваджено Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, де запис про право власності на спірне майно за попереднім власником може бути внесено тільки на підставі рішення суду про припинення за AT «Альфа-Банк» та визнання за ОСОБА_1 права власності на відповідне майно. 
               Отже, для відновлення прав позивача як Іпотекодержателя, при наявності рішення суду яким скасовано запис про право власності за позивачем на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, з метою відновлення в державних реєстрах речових прав на нерухоме майно права власності Іпотекодавця на предмет іпотеки, необхідним є отримання судового рішення про скасування рішення державного реєстратора, припинення права власності за Іпотеодержателем (ТОВ «Кредитні Ініціативи» та визнання (поновлення/зміна) права власності за Іпотекодавцем ( ОСОБА_1 ) на предмет іпотеки.
               У зв`язку з чим заявник просив суд становити наступний порядок виконання рішення Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська від 01.10.2020 року у справі № 209/2804/19, а саме: припинити право власності за ТОВ «Кредитні Ініціативи» на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту 1808611912104); поновити (визнати) право власності за ОСОБА_1 на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту 1808611912104).
       
               Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 листопада 2021 року відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" про встановлення порядку виконання рішення. 

               В апеляційній скарзі ТОВ "Кредитні ініціативи", посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить судове рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заяву у повному обсязі.
               Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Судове рішення є незаконним, необґрунтованим й таким, що ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. 

               Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

               Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

               Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

               Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

               Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

               Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

               Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 01.10.2020 року позов ОСОБА_1 до Державного реєстратора Комунального підприємства "Центр реєстрації та надання послуг "Нивотрудівської сільської ради" Дніпропетровської області Ковальова Сергія Вадимовича, Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс", Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи", третя особа - Служба у справах дітей Кам`янської міської ради, про визнання дій неправомірними та скасування рішення (справа №209/2804/19) було задоволено повністю.

               Постановою Дніпровського апеляційного суду від 02.03.2021 року рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 01.10.2020 року у справі №209/2804/19 було скасовано в частині визнання протиправним та скасування рішення Державного реєстратора Комунального підприємства «Центр реєстрації та надання послуг «Нивотрудівської сільської ради, Дніпропетровської області Ковальова Сергія Вадимовича від 11 квітня 2019 року, індексний номер 46424578, про державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (номер запису про право власності 31135749, дата та час державної реєстрації - 11.04.2019 року, 14:29:23).
               Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції були порушені норми як матеріального, так і процесуального права, зважаючи на наступне.
               Згідно зі ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
               Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
               Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.
               Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.
               Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.
               У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.
               Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання рішення залишилося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей ст. 6 Конвенції.
               Згідно з ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. 
               Статтею 267 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Забезпечення виконання рішення здійснюється в порядку забезпечення позову. Забезпечення виконання рішення скасовується після повного виконання відповідачем рішення суду.
               Частинами 1-3 ст. 435 ЦПК України встановлено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
                       Отже, під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. Наприклад, зміна способу виконання рішення можлива шляхом видозмінення зазначеної у рішенні форми (грошової чи майнової) виконання, тобто за відсутності у боржника присудженого позивачеві майна в натурі або грошових коштів, достатніх для покриття заборгованості.
               Спосіб виконання рішення визначається на підставі встановлених у ст.16 ЦК України способів захисту цивільних прав. Зміна способу і порядку виконання рішення полягає у заміні одного заходу примусового виконання іншим. При вирішенні питання про зміну способу виконання рішення суду підлягають з`ясуванню обставини, що свідчать про абсолютну неможливість виконання рішення суду. При цьому, у будь-якому випадку при зміні способу і порядку виконання рішення суду суд не може змінювати останнє по суті.
               При вирішенні питання про зміну способу виконання суд повинен з`ясувати обставини, що свідчать про неможливість виконання рішення. Задоволення таких заяв можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувану, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо). Отже, чинне законодавство пов`язує можливість відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення суду лише за умов доведення заявником існування обставин, що ускладнюють виконання або роблять його неможливим.
               Водночас, змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.
               При цьому, колегія суддів зазначає, що у заяві про зміну способу виконання рішення суду зявник фактично просить розглянути нові позовні вимоги, що суперечить вимогам ст. 435 ЦПК України, оскільки виходить за межі позовних вимог заявлених позивачем при рогляді даної справи, а суд позбавлений можливості змінювати судове рішення по суті. 
                Колегія суддів звертає увагу, що вказане питання підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства шляхом подачі позовної заяви.
               Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а тому колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про встановлення способу і порядку виконання рішення. 
               Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
               Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України).
               Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. 
Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань. 
  Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, оскаржуване судове рішення місцевого суду відповідає вимогам норм процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для його скасування немає, а тому доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін. 
Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" - залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 листопада 2021 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

       Головуючий О.В. Свистунова

       Судді: Т.П. Красвітна

       І.А. Єлізаренко