КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 753/17861/19                                                                Головуючий 1 інстанція - Трусова Т.О.
Провадження №22-ц/824/6012/2022                                       Доповідач 2 інстанція - Суханова  Є.М.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
15  червня  2022  року                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
            головуючого судді:                 Суханової Є.М.,
            суддів:                                        Сушко Л.П., Олійника В.І.
            за участю секретаря:              Рудик О.Л.
 
 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційними скаргами  ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Мартьянової Любові Валеріївни, ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Богомаза Андрія Павловича на рішення Дарницького районного суду м. Києва  від 17 березня 2021 року по справі за позовом   ОСОБА_3 до ОСОБА_4 ,   ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення порядку користування спільною власністю, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про встановлення порядку володіння та користування квартирою в натурі,-
                                                ВСТАНОВИЛА:
           У вересні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до Дарницького районного суду м. Києваз позовом до ОСОБА_4 ,  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою: АДРЕСА_1 .
            Позов обґрунтований такими обставинами. Спірна квартира була приватизована на позивача, його дружину ОСОБА_5 , та дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_1 у рівних частках. Після смерті дружини її частка була успадкована позивачем та дітьми в рівних частках, а відтак позивачу ОСОБА_6 у ОСОБА_7 у та відповідачам ОСОБА_4, ОСОБА_1 у спірній квартиріналежить по 5/16 часток, а дочці покійної дружини ОСОБА_2 - 1/16 частка. Працюючи тривалий час за кордоном, позивач мало жив за місцем своєї реєстрації і, як наслідок, квартирою фактично користувались відповідачі ОСОБА_4 ,   ОСОБА_11 . Після повернення із-за кордону позивач фактично не має можливості проживати та користуватись спірною квартирою, оскільки з наявних трьох кімнат двома кімнатами користується відповідач ОСОБА_1 з родиною, а іншою - відповідач ОСОБА_4 з дружиною. На прохання позивача звільнити одну з кімнат відповідач  ОСОБА_1 відповів відмовою.
         Посилаючись на положення статей 319, 321, 358 ЦК України, позивач просив встановити порядок користування спірною квартирою, відповідно до якого виділити йому в користування кімнату площею 12,4 кв.м., відповідачу  ОСОБА_4  - кімнату площею 12,3 кв.м., відповідачу  ОСОБА_1  - кімнату площею 17,4 кв.м., а місця загального користування залишити у спільному користуванні співвласників.
 Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 березня 2021 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Встановлено порядок користування приміщеннями квартири АДРЕСА_2 , відповідно до якого виділено в користування ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) ізольовану жилу кімнату площею 12,4 квадратних метрів, в користування ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_2 ) - ізольовану жилу кімнату площею 12,3 квадратних метрів, а у спільне користування ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_3 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , рнокпп НОМЕР_4 ) - ізольовану жилу кімнату площею 17,4 квадратних метрів. Місця загального користування залишено у спільному користуванні співвласників.
                    Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до    ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про встановлення порядку володіння та користування квартирою в натурі.
           Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають знаяення для правильного вирішення справи, а також неправильно застосовано норми матеірального права. При ухваленні рішення судом не враховано право на користування жилим примішенням неповнолітніх дітей. Просить рішення Дарницького районного суду м. Києва скасувати.
           ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, вважає, що рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 березня 2021 року є 
протиправним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права, не відповідає фактичним обставинам справи, а отже підлягає скасуванню. 
            Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з наступних підстав.
  У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
   Спірним жилим приміщенням є трикімнатна квартира АДРЕСА_3 .
  У 2004 роціц спірна квартира була набута у власність ОСОБА_5 та членами її сім`ї: чоловіком ОСОБА_3 , сином ОСОБА_1 та сином ОСОБА_4 в рівних долях (частках) на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 16.08.2004 року (а.с. 44).
  ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 померла, а її частку у спірній квартирі успадкували в рівних частках чоловік ОСОБА_3 , сини ОСОБА_1 , і ОСОБА_13 та дочка ОСОБА_2 , що не заперечується сторонами та підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом (а. с. 10-13, 117-118, 122, 123).
 Право власності сторін на спірну квартиру зареєстроване у встановленому законом порядку, що підтверджується реєстраційним написом на свідоцтві про право власності на житло та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 11-13).
Згідно технічного паспорту, виготовленого станом на 15.04.2013 рік, спірна квартира складається з трьох ізольованих жилих кімнат площею 12,3 кв.м., 12,4 кв.м., 17,4 кв.м. та місць загального користування: кухні, вбиральні, ванної кімнати, коридору. Квартира обладнана лоджією, вихід на яку здійснюються з кімнати площею 17,4 кв. м. (а. с. 62 - 64).
У спірній квартирі зареєстроване місце проживання позивача   ОСОБА_3 , відповідачів  ОСОБА_4 , і  ОСОБА_1  та членів сім`ї останнього - дружини і двох неповнолітніх дітей.
З пояснень сторін вбачається, що фактично у спірній квартирі проживає відповідач  ОСОБА_1  з родиною, які займають дві кімнати площею 17,4 кв.м. та 12,3 кв.м., а кімнату площею 12,4 кв.м. відповідач   ОСОБА_14 ,  використовує для зберігання своїх речей.
Сам  ОСОБА_14 , мешкає у житлі своєї дружини, так само як і позивач   ОСОБА_3 .
Позивач пояснив, що мешкає з дружиною в однокімнатній квартирі, де крім них проживає ще двоє осіб, у зв`язку з чим вони фактично живуть на кухні, а тому він дійсно має намір вселитися до спірної квартири і проживати у ній, але не може реалізувати свої права власника через перешкоди, які йому чинить відповідач  ОСОБА_1 .
Відповідач  ОСОБА_2 постійно проживає та зареєстрована в м. Бровари у будинку, що належить її чоловіку, і до звернення позивача з цим позовом спірною квартирою не користувалась.
У свідоцтві про право власності на житло чітко зазначено, що спірна квартира належить на праві власності ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в рівних долях (тобто по % частині кожному), свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 також видавались на належну спадкодавцю чітко визначену 'Л частину спірної квартири із визначенням, що кожен зі спадкоємців успадкував по 1/16 частині квартири, а відтак є хибними ствердження відповідача ОСОБА_1 про набуття спірної квартири у спільну сумісну власність.
Отже на час розгляду справи співвласниками квартири АДРЕСА_2 , є   ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4  і  ОСОБА_1 , кожному з яких належить по 5/16 ідеальних часток у праві власності на цю квартиру (1/4+1/16), та   ОСОБА_2 , якій належить 1/16 ідеальна частка.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що існуючий спір між сторонами можливо вирішити лише шляхом встановлення конкретного порядку користування квартирою.
Житлова площа спірної квартири складає 42,1 кв.м., а отже на долю позивача  ОСОБА_3  та відповідачів   ОСОБА_15 , ОСОБА_1 припадає в користування по 13,15625 кв.м. жилої площі, а на долю відповідача   ОСОБА_2 - 2,63125 кв.м.
         Одним з основних конституційних прав людини є право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю (стаття 41 Конституції України), яке знайшло своє закріплення у Цивільному кодексі України (далі - ЦК України).
         Згідно з частиною 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
         Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 321 ЦК України).
        Відповідно до положень статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
        Спільна власність існує у формах спільної сумісної та спільної часткової власності.
        Спільною частковою власністю є власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності (частина 1 стаття 356 ЦК України).
        Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
         Згідно статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
         Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
         Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
        Зважаючи на викладене, колегія суддів повністю погоджується, що єдиним можливим варіантом порядку користування квартирою, який максимально відповідає розміру ідеальних часток сторін у праві спільної сумісної власності та відносинам, що склалися між ними, є виділення в користування позивача кімнати площею 12,4 кв.м., в користування відповідача ОСОБА_4 - кімнати площею 12,3 кв.м., а у спільне користування відповідачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 - найбільшої за розміром кімнати площею 17,4 кв.м.
          Доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянтів з висновком суду щодо їх оцінки. Рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
  Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,
 
ПОСТАНОВИВ:
        
    Апеляційні скарги  ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Мартьянової Любові Валеріївни, ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Богомаза Андрія Павловича - залишити без задоволення.
  Рішення Дарницького районного суду м. Києва  від 17 березня 2021 року - залишити без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом  тридцяти днів до суду касаційної інстанції.
 Повний текст постанови виготовлено 20 червня 2022  року.  

             Головуючий:                                         Є.М. Суханова
 
                    Судді:                                                   Л.П. Сушко
                                                                                 В.І. Олійник