ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
21 червня 2022 року           справа №200/10891/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора та Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2021 року (повне судове рішення складено 09 листопада 2021 року в м. Слов`янську) у справі № 200/10891/21 (суддя в І інстанції Тарасенко І.М.) за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

                                                          УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Офісу генерального прокурора (далі - відповідач-1); Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (далі - відповідач-2) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії щодо нарахування та виплати належної заробітної плати (її складових). 
Просив суд: 
1) визнати дії Офісу Генерального прокурора та спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил, з не нарахування та виплати ОСОБА_1 у період з 05.01.2016 до 01.03.2018 грошового забезпечення із застосування приписів постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1090 «Про затвердження Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури» протиправними; 
2) зобов`язати Офіс Генерального прокурора та Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил здійснити перерахунок належного ОСОБА_1 грошового забезпечення з урахуванням надбавки за участь в антитерористичній операції за період з 05.01.2016 по 01.03.2018 з урахуванням приписів та періоду дії постанов кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та наказів Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260 та від 07.06.2018 № 260 та виплатити різницю між фактично отриманим та належним після перерахунку до сплати грошовим забезпеченням з урахуванням надбавки за участь в антитерористичній операції за період з 05.01.2016 по 01.03.2018.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що при звільненні з військової служби Офісом Генерального прокурора протиправно, на його думку, не проведено повний розрахунок належних йому виплат, а саме без врахування надбавки за участь в антитерористичній операції за період з 05.01.2016 по 01.03.2018 з урахуванням приписів та періоду дії постанов кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та наказів Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260 та від 07.06.2018 № 260.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2021 року позов задоволено повністю.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідачі подали апеляційні скарги, в яких просили скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування апеляційних скарг зазначено, що порядок виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам затверджується Кабінетом Міністрів України. З метою визначення розміру надбавки за вислугу років Кабінетом Міністрів України 09 грудня 2015 року видано постанову № 1090 «Про затвердження Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури». Пунктом 3 вказаного порядку (в редакції станом на 05.01.2016) визначено, що «надбавка за вислугу років прокурорам виплачується щомісяця залежно від періоду проходження служби в розмірах, зазначених у частині статті 81 Закону України «Про прокуратуру». Апелянт вважає, що твердження позивача про те, що надбавка за вислугу років у період з 05.01.2016 по 01.03.2018 повинна була нараховуватись відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294, є надуманим та не ґрунтується на вимогах діючого законодавства, оскільки за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону у часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше та лишається діючою на момент протікання правовідносин.
Відповідачами також зазначено те, що Кабінетом Міністрів України 27 грудня 2018 року видано постанову № 1153, якою змінено пункт 3  постанови Кабінету Міністрів України № 1090 та доповнено пунктом 3-1 наступного змісту: «Військовослужбовцям, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, надбавка за вислугу років виплачується щомісячно залежно від періоду проходження служби у розмірі і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців» - застосовується з 1 березня 2018 року. Тобто, лише з моменту видання  постанови Кабінету Міністрів України № 1153 (почала діяти з 29.12.2018) відповідач був наділений повноваженнями щодо застосування норм військового законодавства під час виплати надбавки за вислугу років позивачу та керуючись новими положеннями постанови Уряду починаючи з 01.01.2019 почав обраховувати та виплачувати надбавку за вислугу років позивачу на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 (тобто у розмірах і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців). У подальшому, з метою виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України № 1153 щодо застосування нових змін з 01.03.2018, відповідачем у березні 2019 року здійснено перерахунок надбавки за вислугу років позивачу з урахуванням положень законодавства для військових (постанова КМУ № 704) та виплачено різницю, яку позивач недоотримав за кожний місяць, починаючи з 01.03.2018 по 31.12.2018. Тобто, на думку апелянтів, позивач вже отримав ті виплати, які він просить задовольнити у суді.
Також стверджується, що новий Закон України «Про прокуратуру» унормував питання виплати надбавки за вислугу років військовослужбовцям відповідно до норм статті 81 і лише залишив виплату окладу за військове звання у розмірі  та порядку, визначених законодавством для військовослужбовців, оскільки до повноважень Генерального прокурора не належить присвоєння військових звань.
Крім того, вказується на те, що посилання позивача на те, що йому грошове забезпечення виплачувалось у меншому розмірі, ніж визначено законодавством, є безпідставним, оскільки річна сума видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період не змінювались, а отже, збільшення розміру надбавки за вислугу років призвело би до відповідно до зменшення розміру премій або інших надбавок всім військовослужбовцям.

У відзивах на апеляційні скарги позивачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (стаття 1).
Указом Президента України №133/2022 від 14 березня 2022 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IХ, на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.
Враховуючи дистанційний режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення в Україні правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя і здоров`я та забезпечення безпеки суддів і працівників апарату суду, зазначена постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів справи.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є громадянином України та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Про вказане свідчить копія паспорту № НОМЕР_2 , а також копія довідки про реєстрацію місця проживання особи № 1354 від 17.07.2019.
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 від 23 жовтня 2015 року ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.
Позивач проходив військову службу у Збройних Силах України та був відряджений до Генеральної прокуратури України із залишенням на військовій службі.
У період з липня 2005 по липень 2012 та з серпня 2012 по вересень 2020 року, ОСОБА_1 обіймав різні посади в органах Військової прокуратури України.
Наказом виконувача обов`язків військового прокурора об`єднаних сил від 10 вересня 2020 року № 572 к позивача звільнено з посади начальника відділу організації діловодства та матеріально-технічного забезпечення військової прокуратури об`єднаних сил.
Підставою прийняття зазначеного наказу є наказ Міністра оборони України від 09.09.2020 року № 442, яким відповідно до пункту 18 розділу II Прикінцевих і перехідних положень Закону України від 19.09.2019 року № 113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформування органів прокуратури» та пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» полковника юстиції ОСОБА_1 , начальника відділу організації діловодства та матеріально-технічного забезпечення військової прокуратури об`єднаних сил звільнено з військової служби у запас за підпунктом «г» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).
Позивач вважає, що при звільненні з військової служби, відповідачем був проведений з ним розрахунок не в повному обсязі та, вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся із зазначеним позовом до Донецького окружного адміністративного суду.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам та аргументам учасників справи, суд виходить з наступного.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням військової служби та правовий статус військовослужбовця регулюються, зокрема, нормами Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII), Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII).
Статтею другою Закону № 2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаних із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призивом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами. Одним із видів військової служби є військова служба за контрактом осіб сержантського, старшинського і офіцерського складу.
Відповідно до частин першої та другої статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначені   Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частини першої   статті 4 Закону № 1697-VII організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються   Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Частиною 4 статті 27 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII) передбачено, що військовослужбовці військової прокуратури у своїй діяльності керуються Законом України «Про прокуратуру» і проходять військову службу відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та інших законодавчих актів України, якими встановлено правові та соціальні гарантії, пенсійне, медичне та інші види забезпечення, передбачені законодавством для осіб офіцерського складу Збройних Сил України.
У відповідності до частини 4 статті 83 Закону № 1697-V на військовослужбовців військової прокуратури поширюються усі передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та іншими законодавчими актами про військову службу соціальні і правові гарантії.
Таким чином, на військовослужбовців військової прокуратури поширюються законодавчі акти, які регулюють правові та соціальні гарантії військовослужбовців.
У період з 01.01.2016 по 28.02.2018 надбавка за вислугу років, як складова грошового забезпечення для військовослужбовців були передбачені постановою Кабінету Міністрів України № 1294 від 07.11.2007 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 1294).
Відповідно до Постанови № 1294 грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 6 Постанови № 1294 виплата надбавки за вислугу років військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу здійснюється в розмірах згідно з додатком 29.
Згідно з додатком 29 розмір надбавки, відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням при вислузі 25 і більше років становить 40%.
Постанова №1294 втратила чинність на підставі Постанови КМУ від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 704).
Відповідно до пункту 2 Постанови № 704 грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Пунктом 6 Постанови № 704 передбачено, що виплата надбавки за вислугу років військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу здійснюється в розмірах згідно з додатком 16.
Згідно з додатком 16 розмір надбавки, відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням, при вислузі 25 і більше років становить 50%.
Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Про внесення змін до Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури» від 27.12.2018 № 1153, якою внесено зміни до Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1090 (далі - Порядок № 1090).
Порядок № 1090 доповнено пунктом 3(1), згідно з яким військовослужбовцям, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, надбавка за вислугу років виплачується щомісяця залежно від періоду проходження служби у розмірі і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців.
Таким чином, лише після прийняття постанови КМУ від 27.12.2018 № 1153 почала поширюватися дія Порядку № 1090 на прокурорів, військовослужбовців, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, слідчих органів прокуратури та інших працівників органів прокуратури.
При цьому, військовослужбовцям, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, надбавка за вислугу років виплачується щомісяця залежно від періоду проходження служби у розмірі і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців.
Таким чином, з 05.01.2016 та до 01.03.2018 (дати втрати чинності постановою КМУ від 07.11.2007 № 1294 у зв`язку з набранням чинності постановою КМУ від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»), Генеральною прокуратурою України та військовою прокуратурою сил антитерористичної операції невірно застосовувались при нарахуванні позивачу грошового забезпечення норми постанови КМУ № 1090 замість постанови КМУ № 1294 та наказу МОУ № 260, що виразилось у безпідставному неврахуванні окладу за військовим званням для розрахунку вислуги років, а відтак, зменшення її розміру. 
Отже, такі дії відповідача суттєво вплинули на загальну суму нарахованого позивачу грошового забезпечення, оскільки надбавка за вислугу років, у свою чергу, враховується при нарахуванні надбавки за виконання особливо важливої роботи та премії (п.п. 1 п. 2 постанови КМУ від 31.05.2012 року № 505), а також винагороди за участь в антитерористичній операції, які є складовими грошового забезпечення відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Посадовий оклад та інші виплати, установлені постановою КМУ від 31.05.2012 № 505, а оклад за військовим званням, надбавка за вислугу у розмірі та у порядку, визначених законодавством для військових, Генеральною прокуратурою України нарахування грошового забезпечення у період з 01.03.2018 по 01.02.2019 неправомірно виплачувалось з використанням приписів постанови КМУ від 09.12.2015 № 1090, а не постанови КМУ від 30.08.2017 № 704 та наказу МОУ № 260 (як до військовослужбовців військової прокуратури).
Такої саме правової позиції дотримується й Верховний Суд у своїй постанові від 30.11.2020 № 640/19556/18.
Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
В той же час, суд критично ставиться до посилань відповідачів до їх доводів щодо наявності колізії між положеннями частини четвертої статті 27, частини четвертої статті 83 Закону № 1697-VII та частиною восьмої статті 81 цього Закону.
Суть змістовної колізії полягає в тому, що на врегулювання одних правовідносин претендують загальні та спеціальні норми, коли загальна норма регулює правовідносини в цілому, а спеціальна норма встановлює певні особливості порівняно з загальною, або ж спеціальні норми - така колізія виникає коли правовідносини одночасно регулюються двома або більше спеціальними нормами, які є частково загальними, а частково - спеціальними по відношенню одна до одної.
Так, частиною восьмої статті 81 цього Закону передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовців, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, складається з посадового окладу та інших виплат, встановлених цим Законом. Тобто, наведеною нормою визначено, що військовослужбовцям, які проходять службу в органах прокуратури виплачується саме грошове забезпечення.
Разом з тим, відносини в контексті виплати грошового забезпечення військовослужбовців, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах врегульовані цим же законом, а саме частиною четвертою статті 27 та частиною четвертої статті 83.
Тобто, положення частини восьмої статті 81 Закону № 1697-VII підлягають застосуванню у сукупності із частиною четвертою статті 27 та частиною четвертої статті 83 цього Закону, які містять пряму відсилку до спеціального законодавства, яке регулює виплату військовослужбовцям грошового забезпечення   як складової гарантованого державою таким особам соціального захисту.
Таким чином, визначення частиною восьмої статті 81 Закону № 1697-VII складу грошове забезпечення військовослужбовців, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах на підставі цього   Закону, тобто із визначенням посадового окладу відповідно до прокурорсько-слідчої посади, не звільняє відповідача від обов`язку здійснювати виплату складових грошове забезпечення, зокрема надбавки за вислугу років, відповідно до положень законодавчих актів про військову службу.
Також, суд наголошує, що приписами Постанови Кабінету Міністрів України №1153 розмежовано порядок нарахування надбавки за вислугу років військовослужбовцям, які проходять військову службу в органах прокуратури та іншим прокурорам. Тобто, лише після її прийняття дія Порядку № 1090 почала поширюватися на прокурорів військовослужбовців, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, слідчих органів прокуратури та інших працівників органів прокуратури, водночас пунктом 3-1 цього Порядку визначено, що військовослужбовцям, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, надбавка за вислугу років виплачується щомісяця залежно від періоду проходження служби у розмірі і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців.
З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що нарахування та виплата надбавки за вислугу років позивачу як військовослужбовцю, який проходить службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, повинна здійснюватися у розмірі і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців.
Відтак, з 05.01.2016 по 28.02.2018 обчислення надбавки за вислугу років за правилами Порядку № 1090 здійснювалося відповідачем безпідставно.
Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, місцевий суд дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстави для розподілу судових витрат апелянтів відсутні.
Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-

                                                          ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора та Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2021 року у справі № 200/10891/21 - залишити без змін.
Повне судове рішення - 21 червня 2022 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                 І. В. Сіваченко

Судді                                                                                            А. А. Блохін 

                                                                                                                                                                                                                                                  Т. Г. Гаврищук