Номер провадження: 22-ц/813/6319/22 
Справа № 521/15439/21
Головуючий у першій інстанції Мазун І. А.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.07.2022 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря судового засідання: Зеніної М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Танасійчука Ореста Орестовича на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 січня 2022 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про повернення дитини, -

                                         В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року ОСОБА_3 через свого представника звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради з позовом про повернення дитини, в якому просив суд постановити судове рішення, яким відповідно до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей повернути дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянство Республіки Молдова, в державу громадянства, в якій дитина законно проживає за адресою АДРЕСА_1 або АДРЕСА_2 на підставі угоди між батьками від 10.05.2018 року, піклування щодо якої 24 години на добу має позивач - батько ОСОБА_3 , громадянин Республіка Молдова, працівник та засновник ТОВ «Есоdent», лікар стоматолог, постійно проживає АДРЕСА_1 або АДРЕСА_2 . Постановлене судове рішення звернути до негайного виконання з урахуванням того, що в максимальний строк шість тижнів з дня відкриття провадження в справі, що розглядається відповідно до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, судове рішення має бути виконаним.
Позов обґрунтований тим, що позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем до 02.08.2018 року. У період шлюбу у сторін народилася донька – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Угодою від 10.05.2018 року, укладеною в м. Кишинів, Республіка Молдова, та нотаріально посвідченою в Бюро нотаріуса Олени Мокану за № 1489, сторонами якої є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , в якій місце проживання ОСОБА_6 встановлене за місцем проживання батька – ОСОБА_1 , визначено піклування ОСОБА_1 щодо ОСОБА_6 24 години з 24 годин на добу. Для ОСОБА_7 має зобов`язання не створювати будь-яких перешкод для спілкування з донькою. У кінці травня 2021 року ОСОБА_7 приїхала до місця проживання ОСОБА_6 , повідомила, що забирає її на нетривалий час для проживання з нею в Україну місто Одеса, де проживає ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_3 , при цьому ОСОБА_7 заявила, що дитину привезе до початку навчання в школі, будь-яких дозволів від ОСОБА_8 на перетин дитиною державного кордону у супроводі ОСОБА_7 не потрібно, тому що документи з цього питання в порядку. З кінця травня 2021 року ОСОБА_5 не знаходиться в м. Кишинів Республіка Молдова. У решті-решт ОСОБА_7 заявила, що дитина до школи в Республіці Молдова не піде, тому що вона вирішила дитину не повертати при сприянні їй в цьому органів державної влади та службових осіб цих органів. За даних обставин він звернувся до суду з відповідним позовом в рамках Гаазької Конвенції від 25 жовтня 1980 року про цивільні аспекти міжнародного викрадення дітей.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21 січня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишені без задоволення. 
Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Танасійчук Орест Орестович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 січня 2022 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення дитини, суд першої інстанції виходив з відповідності інтересів дитини через серйозний ризик того, що повернення дитини завдасть їй фізичної чи психічної шкоди. Крім того, суд зазначив, що з заявою про повернення дитини відповідно до Гаазької Конвенції від 25.10.1980 року про цивільні аспекти міжнародного викрадення дітей ОСОБА_3 звернувся до Міністерства юстиції України лише 27.08.2021 року, тобто за сплином 3-х місяців після виїзду доньки за межі Республіки Молдова, а до цього часу у позивача не виникало сумнівів у незаконному утриманні його доньки на території іншої держави (України), не за її місцем проживання в Республіці Молдова.
Окремо суд звернув увагу, що справа розглянута Малиновським районним судом м. Одеси у строк більше ніж шість тижнів, встановлених для розгляду відповідної категорії справи, та пропуск цього строку стався не з вини Малиновського районного суду м. Одеси, а з об`єктивних обставин, які виникли під час розгляду справи.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що:
- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , являється донькою ОСОБА_1 та ОСОБА_9 (том 1 а. с. 25);
- 02.08.2018 року шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, копія якого міститься в матеріалах справи (том 1 а. с. 23,24);
- 10.05.2018 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 укладено нотаріально посвідчену угоду про встановлення місця проживання неповнолітньої дитини та порядку виконання батьківських зобов`язань та прав, відносно доньки ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Так згідно п. 3.1, 3.2 та 3.3 вищезазначеної угоди, визначено, що відповідно до ст. 63 Сімейного кодексу Республіки Молдова, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка не досягла віку 14 років, визначається за їх спільною згодою. Сторони визначили, що місцем проживання їх неповнолітньої доньки, ОСОБА_6 , до досягнення дитиною віку 7 років, є місце проживання батька, ОСОБА_1 . На момент досягнення дитиною 7-річного віку, місце її проживання буде визначатися батьками за їх взаємною згодою, виходячи з інтересів дитини і з урахуванням її думки, а по досягненню дитиною 14-річного віку – за бажанням дитини. Окрім того п. 5.3 відповідної угоди визначено, що батько дитини, ОСОБА_3 , згодний з тим, що мати, ОСОБА_11 , яка проживає окремо від дочки, має право: без перешкод забирати дочку під час вихідних днів, або в період канікул і відпусток, для тимчасового проживання за місцем проживання або за місцем знаходження матері, за умови попереднього повідомлення батька не пізніше ніж за (один) тиждень. У визначений період батько, ОСОБА_3 , в будь-який час має право спілкуватись з дочкою, як особисто, так і за допомогою будь-яких засобів комунікації, має право відвідувати дочку, попередньо повідомивши про це, не пізніше ніж за 1 (один) тиждень, ОСОБА_11 . Серед іншого слід зазначити, що п. 5.4 даної угоди, сторони домовилися та зобов`язалися дозволяти виїзд дитини з кожним з батьків окремо, на відпочинок, лікування, навчання, з іншою метою. Для виїзду за межі Республіки Молдова, кожний з батьків зобов`язується, оформити з цією метою відповідну декларацію, яка містить згоду батька на виїзд дитини за кордон, у супроводі другого з батьків (том 1 а. с. 27-28);
- згідно з копією паспорту ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 остання прибула на територію України, та більше ніяких переміщень не відбувалося (том 1 а. с. 124-125);
- з заявою про повернення дитини відповідно до Гаазької Конвенції від 25.10.198 року про цивільні аспекти міжнародного викрадення дітей ОСОБА_3 звернувся до Міністерства юстиції України 27.08.2021 року, тобто за сплином більше 3-х місяців після виїзду доньки за межі Республіки Молдова (том 1 а. с. 14-17).
Крім того з матеріалів справи вбачається, що:
- згідно з свідоцтвом про шлюб ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_13 з 12.11.2018 року (т.1 а. с. 127);
- згідно з договором купівлі-продажу від 04.04.2019 року ОСОБА_13 та ОСОБА_2 купили квартиру АДРЕСА_4 (т.1 а. с. 131-132);
- ОСОБА_2 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3 з 10.10.2019 року (т.1 а. с. 121);
- згідно з довідкою № 92 від 07.09.2021 року ОСОБА_2 працює в Одеському національному академічному театрі опери та балету на посаді артистки-вокалістки (солістки) вищої категорії з 25.09.2018 року (т.1 а. с. 136);
- згідно з довідкою про доходи ОСОБА_2 за березень-серпень 2021 року включно отримала після утримання податків дохід у розмірі 144 162,45 грн. (т.1 а. с. 137); 
- згідно з довідкою № 92 від 07.09.2021 року ОСОБА_13 працює в Одеському національному академічному театрі опери та балету на посаді артиста-вокаліста (соліста) провідного майстра сцени з 03.10.2018 року (т.1 а. с. 138);
- згідно з довідкою про доходи ОСОБА_13 за березень-серпень 2021 року включно після утримання податків дохід складає у розмірі 83 342,94 грн. (т.1 а. с. 139); 
- згідно з довідкою про реєстрацію особи громадянином України № 386426 ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 уроджениці м. Кишинів, Молдова, яка набула громадянство України на підставі ч.1 ст. 7 Закону України «Про громадянство» на підставі рішення ГУ ДМС України в Одеській області від 02.04.2021 року (т.1 а. с. 122);
- ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон 21.04.2021 року строком на 4 роки (т.1 а. с. 123);
- згідно з довідкою від 04.11.2021 року ОСОБА_14 навчається у 1-д класі ОЗОШ № 118 1-3 ступенів Одеської міської ради Одеської області (т.1а .с . 143);
- згідно з довідкою КЗПСО «Мистецька школа № 2 імені О.К. Глазунова м. Одеси» ОСОБА_5 навчається у 1-му класі фортепіанного відділу та художнього класу і має успіхи у навчанні. Мати дитини ОСОБА_7 дуже відповідально ставиться до навчання дитини (т.1 а. с. 143);
- згідно з довідкою школи мистецтв «WeArt» ОСОБА_5 займається акторською майстерністю та акробатикою від 24.11.2021 року, має відмінні показники, двічі приймала участь у звітних концертах школи, які зафільмовані. Мати дитини ОСОБА_7 відповідально ставиться до навчання дитини (т.1 а. с. 144);
- згідно з відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що в провадженні Малиновського районного суду м. Одеси від 16.06.2022 року перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача – Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, провадженні у якій зупинено на підставі ухвали від 16.06.2022 року до ухвалення та набрання законної сили рішенням по цивільній справі № 521/15439/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про повернення дитини.
Колегія суддів виходить з наступного.
Згідно частин 1, 2 та 3ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись усупереч інтересам дитини.
Тобто, за змістом статей 150,155 Сімейного кодексу України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини.
Згідно ст. 1 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року, до якої Україна приєдналась законом України від 11.01.2006, її цілями є: а) забезпечення негайного повернення дітей, незаконно переміщених до будь-якої з Договірних держав або утримуваних у будь-якій із Договірних держав; та b) забезпечення того, щоб права на опіку і на доступ, передбачені законодавством однієї Договірної держави, ефективно дотримувалися в інших Договірних державах.
У відповідності зі статтею 3 Конвенції переміщення або утримування дитини вважаються незаконними, якщо: a) при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь-якій особі відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримування; та b) у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримування.
За таких умов стаття 8 Конвенції 1980 року надає право особі, яка стверджує, що дитина була переміщена або утримується з порушенням прав піклування, звернутися з заявою до Центрального органу за місцем постійного проживання дитини або до Центрального органу будь-якої іншої Договірної держави за допомогою у забезпеченні повернення дитини.
Відповідно до статті 5 Конвенції 1980 року для її цілей «права піклування» включають права, пов`язані з піклуванням будь-якої особи про дитину, і зокрема, право визначати місце проживання дитини.
Права піклування можуть виникнути, зокрема, на підставі будь-якого законодавчого акта або в силу рішення судового або адміністративного органу, або внаслідок угоди, що спричиняє юридичні наслідки відповідно до законодавства такої держави.
Право піклування в контексті Конвенції охоплює не лише визначення батьками місця проживання дитини, а й вирішення питань про тимчасовий чи постійний виїзд дитини за межі держави, в якій вона проживає.
Відповідно до Принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.
Згідно із преамбулою Конвенції держави, що її підписали, твердо переконані в тому, що перш за все саме інтереси дітей є найважливішим у справі турботи про них, а їх повернення повинна здійснюватись неодмінно з метою надання дітям захисту в міжнародному масштабі від шкідливих наслідків їхнього незаконного переміщення або утримування.
Статті 3, 12, 13, 20 Конвенції містять вичерпний перелік обставин, за наявності яких суд має право відмовити в поверненні дитини до місця постійного проживання. Зокрема, якщо у ході розгляду справи суд виявить, що: заявник фактично не здійснював права піклування на момент переміщення або утримування (п. а ч. 1 ст. 13); заявник дав згоду на переміщення або утримання, або згодом дав мовчазну згоду на переміщення або утримання (п. а ч. 1 ст. 13); існує серйозний ризик того, що повернення поставить дитину під загрозу заподіяння фізичної або психічної шкоди або іншим шляхом створить для дитини нетерпиму обстановку (п. в ч. 1 ст. 13); дитина заперечує проти повернення і досягла такого віку і рівня зрілості, при якому слід брати до уваги її думку (ч. 2 ст. 13); повернення не допускається основними принципами запитуваної держави в галузі захисту прав людини й основних свобод (ст. 20); з моменту переміщення пройшло більше року і дитина прижилася у новому середовищі (ч. 2 ст. 12); чи є країна, з якої дитину вивезено, країною її постійного проживання зазаконамицієї країни (ст. 3).
Зазначені факти необхідно оцінювати в сукупності з дотриманням інтересів дитини як на цей час, так і в майбутньому, балансу інтересів та прав батьків тощо.
З матеріалів справи вбачається, що сторони погодили, що місцем проживання їх неповнолітньої доньки, ОСОБА_6 2014 року народження є місце проживання її батька, ОСОБА_1 до досягнення дитиною віку 7 років, після чого місце її проживання буде визначатися батьками за їх взаємною згодою, виходячи з інтересів дитини і з урахуванням її думки, а по досягненню дитиною 14-річного віку – за бажанням дитини.
Як вбачається зі змісту позовної заяви позивачу (батьку дитини) було відомо про факт переміщення відповідачем дитини в Україну та про намір матері дитини не віддавати її навчатися в школу на території Молдови.
30.10.2021 року дитина досягла 7 річного віку, а до навчальної школи мала піти 01.09.2021 року. 
Як вже зазначалося, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Кишинів, Молдова, набула громадянство України на підставі ч.1 ст. 7 Закону України «Про громадянство» на підставі рішення ГУ ДМС України в  Одеській області від 02.04.2021 року і була документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон 21.04.2021 року строком на 4 роки (т.1 а. с. 122 - 123).
До справи не надано доказів щодо незаконного переміщення відповідачем неповнолітньої дитини з Молдови до України, в той час, як вбачається, що позивачу було відомо про факт переміщення відповідачем дитини в Україну.
При цьому суд першої інстанції слушно зауважив, що до суду з позовом позивач звернувся більше ніж через 3 місяці після переміщення дитини за межі республіки Молдова.
Судова колегія виходячи з матеріалів справи вбачає, що справа розглянута у строк більше ніж шість тижнів, встановлених для розгляду відповідної категорії справи, але це було викликано об`єктивними обставинами, які виникли під час розгляду справи.
Зокрема із матеріалів справи вбачається, що представником позивача заявлялися клопотання про витребування доказів, які задоволені судом постановленням відповідних ухвал, виконання яких потребувало певного часу.
Крім того, суд першої інстанції вирішував процесуальне питання про залучення в якості третьої особи Органу опіки та піклування Малиновської райадміністрації Одеської міськради. 
На момент розгляду відповідної справи, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла 7-річного віку, строк дії угоди у відповідній частині щодо місця проживання дитини з батьком сплинув, внаслідок чого суд першої інстанції, виходячи з матеріалів справи та пояснень сторін, вірно вважав про наявність невирішеного судового спору щодо визначення місця проживання їхньої доньки.
Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано врахував інцидент від 29.11.2021 року, який трапився до ухвалення рішення за позовом ОСОБА_1 про повернення дитини.
Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ №478486 від 29 листопада 2021 року приблизно о 17.30 год. ОСОБА_15 за адресою: м. Одеса, площ. Тираспольська вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно своєї малолітньої доньки ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 1 статті 173-2 КУпАП (том 2 а.с.54-55).
Матеріали справи містять пояснення свідка ОСОБА_16 , викладача КЗПСО "Мистецька школа №2 Ім. О. К. Глазунова м. Одеси", згідно яких 29.11.2021 року приблизно о 17.30 год. він побачив машину (марки Ніссан, срібного кольору), у якої були заклеєні задні номери. Недалеко від машини знаходилась жінка із дитиною, у той момент до них підбіг чоловік і вирвав дитину із рук, після чого побіг у вищевказаний автомобіль і посадив дитину на переднє сидіння, чоловік сів за кермо (том 2 а.с.62).
Згідно пояснень свідка ОСОБА_17 , 29.11.2021 року біля 17:00 він знаходився по вулиці Дегтярній біля будинку №11, де побачив, що між невідомим йому чоловіком і жінкою виник конфлікт, в ході якого чоловік намагався відібрати дитину у жінки, під час чого був застосований балончик з невідомою речовиною, де чоловік силою забрав дитину приблизно 6 років, яку посадив в свій автомобіль марки «Ніссан», срібного кольору д.н. НОМЕР_1 після чого ОСОБА_17 намагався зупинити автомобіль іншим автомобілем, даний водій виїхав та направився в бік площі Льва Товстого (том 2 а.с.63).
Наведені пояснення свідків підтверджуються наданими відповідачем відеозаписами (том 2 а.с.63-65).
В результаті вказаних дій відповідач отримала хімічні опіки очей, що підтверджується численними медичними довідками (том 2 а.с.13-20).
За заявою ОСОБА_2 було відкрито кримінальне провадження 12021168500001043 за ч. 1 ст. 125 ККУ, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 30.11.2021 року (т.2 а.с.12).
При цьому суд вірно врахував висновки ЄСПЛ, висловленими у рішенні «Шнеерсоне і Кампанелла проти Італії» від 12 липня 2011 року, заява №14737/09, рішення про повернення дитини до держави її постійного проживання на підставі Конвенції не може прийматися автоматично без урахування всіх важливих обставин, про що свідчать встановлені Конвенцією випадки, за яких компетентний орган може відмовити у наданні розпорядження про повернення дитини. При вирішенні таких справ суди повинні керуватись дотриманням найкращих інтересів дитини. Під найкращими інтересами дитини варто розуміти можливість збереження зв`язків з сім`єю, якщо не буде встановлено небажаність таких зв`язків, і можливість розвитку в здоровому середовищі. Суд повинен детально перевірити сімейну ситуацію і врахувати ряд факторів, зокрема, емоційного, психологічного, матеріального і медичного характеру, та надати розумну оцінку інтересам кожного з батьків та інтересам дитини, які мають найважливіше значення.
Зі змісту консультативного висновку № 07/21-к за результатами психологічного обстеження дитини від 09.12.2021 року вбачається, що ОСОБА_5 розповіла, як батько «взяв та хотів майже вкрасти», почав засовувати її до автомобілю, а вона здійснювала опір, говорила батьку, щоб відпустив її, але той не відпускав. Також ОСОБА_18 розповіла, як змінилося її ставлення до батька «після того, що він натворив», а також, що батько разом з ОСОБА_19 використовували балончик, що рідина з балончику потрапила до очей не лише пані ОСОБА_20 , але і самій ОСОБА_18 . Згідно результатів висновку на цей час ОСОБА_18 відчуває недовіру до батька, сприймає його як непередбачуваного, боїться втратити матір через дії батька. Ставлення дитини до матері є люблячим та довірливим. Дитина бажає проживати разом з матір`ю. Зміна місця проживання (переїзд від матері до батька), враховуючи прихильність дитини до матері, має високий потенціал психологічного травмування дитини. Для забезпечення психологічного добробуту дитини рекомендовано проживання дитини разом з матір`ю за умов виключення ОСОБА_18 з конфлікту батьків, налагодження стосунків дитини з батьком за допомогою відеозв`язку, телефону тощо, після того, як стосунки будуть відновлені, можливі зустрічі за бажанням дитини на її умовах, виключити випадки агресивного відібрання дитини, через високий потенціал її психологічного травмування в таких обставинах (том 2 а.с.5-11).
Суд першої інстанції з урахуванням встановлених під час розгляду справи про повернення дитини обставин, обґрунтовано застосовував вказаний консультативний висновок за результатами психологічного обстеження дитини у сукупності і взаємозв`язку з іншими доказами, оскільки ризики психологічного травмування дитини мають пріоритетне значення при вирішенні відповідної справи.
Колегія суддів також враховує, що на час перегляду справи в апеляційному порядку:
- постановою Приморського районного суду м. Одеси від 21.02.2022 року закрито провадження у справі відносно ОСОБА_8 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП на підставі ст. 253 КУпАП з направленням матеріалів до Приморської оружної прокуратури для внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та проведення досудового розслідування; 
- постановою Одеського апеляційного суду від 22.04.2022 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Шалько А.О. задоволено частково. Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 21.02.2022 року – скасовано та провадження у справі відносно ОСОБА_8 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП закрито за п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків передбачених ст. 38 КУпАП.
При цьому у зазначеній постанові Одеським апеляційним судом встановлено наявність складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП у діях ОСОБА_8 , а саме домашнього насильства відносно ОСОБА_7 та неповнолітньої дитини ОСОБА_6 .
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з остаточним висновком районного суду про відмову у поверненні ОСОБА_21 неповнолітньої дочки ОСОБА_6 , оскільки за встановлених обставин існує ризик продовження психологічного травмування дитини, в той час, як залишення дитини з матір`ю створює для дитини психологічний добробут з можливістю поступового налагодження стосунків дитини з батьком за допомогою відеозв`язку, телефону з можливими подальшими зустрічами за бажанням дитини на її умовах і виключенням випадків агресивного відібрання дитини. 
Тобто відмова у забезпеченні повернення неповнолітньої ОСОБА_6 до м. Кишинів республіки Молдова не обмежує та не має тлумачитись як обмеження прав батька на участь у вихованні дитини, яке повинно вирішуватись батьками спільно (частина 1статті 157 Сімейного кодексу України), та той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею (частина 2стаття 157 Сімейного кодексу України) за умови припинення будь-якого насильства та примусу і агресивної поведінки в будь-якій формі щодо дитини.
Доводи апеляційної скарги поданої адвокатом Танасійчуком О.О. в інтересах ОСОБА_8 зведені до критики дій суду першої інстанції щодо умисного затягування розгляду справи і провокації судом конфліктної ситуації, яка мала місце 29.11.2021 року, яку суд не мав брати до уваги, оскільки на той час справа про повернення вже розглядалася в суді по суті.
Проте дані доводи апелянта не узгоджуються з хронологією подій, що мала місце під час розгляду справи в районному суді, не доведені належними і допустимими доказами щодо умисного затягування розгляду справу і провокації судом конфліктної ситуації між батьками дитини, яка трапилась 29.11.2021 року і по суті є припущеннями представника позивача.
Таким чином, доводи апеляційної скарги, що суд не повинен був брати до уваги конфліктну ситуацію між батьками дитини, яка трапилась 29.11.2021 року, оскільки, як вважає апелянт на той час справа про повернення дитини вже розглядалася в суді по суті є неспроможними і зведені лише до незгоди з висновком райсуду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини. 
У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Так, у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунт овувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).
Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Танасійчука Ореста Орестовича - залишити без задоволення.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 січня 2022 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 13.07.2022 року.

       Головуючий                          О.М. Таварткіладзе

        Судді:                         А.П. Заїкін

                                                                               С.О. Погорєлова