СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2022 року                                          м. Харків                        Справа № 905/1908/21  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Здоровко Л.М. , суддя  Мартюхіна Н.О.
без виклику представників сторін, 
розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ, (вх.№160 Х/2) на рішення господарського суду Донецької області від 24.12.2021р. у справі №905/1908/21 (суддя Кротінова О.В., ухвалене в м.Харків, дата складення повного тексту – 24.12.2021р.) 
за позовом: Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ,
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Новгородський комбінат комунального господарства", м.Торецьк Донецької області,
про стягнення 1670,61грн.,

ВСТАНОВИВ:

05.10.2021р. Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Новгородський комбінат комунального господарства" про стягнення збитків у розмірі 1670,61грн. на підставі п.3.13, п.5.7 договору купівлі-продажу природного газу №3537/18-ТЕ-6 від 08.10.2018р. та п.1 р.VІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015р. №2496.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем умов договору, в частині невідповідності замовленого обсягу природного газу до обсягу його фактичного споживання у березні-квітні 2019 року більш ніж на 5% від узгодженого обсягу за договором постачання природного газу №3537/18-ТЕ-6 від 08.10.2018р., внаслідок чого виникли підстави для нарахування збитків відповідно до пункту 3.13 договору.
Рішенням господарського суду Донецької області від 24.12.2021р. у справі №905/1908/21 відмовлено в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Новгородський комбінат комунального господарства" про стягнення збитків у розмірі 1670,61грн.
Відповідні висновки місцевого господарського суду з посиланням на положення статей 22, 525, 526, 611, 614, 615, 623, 626, 629 Цивільного кодексу України, статей 224, 225 Господарського кодексу України мотивовані тим, що позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження дійсного понесення ним збитків (реальних чи упущеної вигоди), спричинених неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором, а також позивачем не доведено наявності причинно-наслідкового зв`язку між наявністю факту меншого обсягу споживання відповідачем природного газу в березні 2019 року та в квітні 2019 року, ніж погодженого у договорі, і понесення у зв`язку з цим збитків.
Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з рішенням місцевого господарського суду не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду Донецької області від 24.12.2021р. у справі №905/1908/21 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.
Одночасно апелянт звернувся з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення господарського суду Донецької області від 24.12.2021р. у справі №905/1908/21.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення місцевим господарським судом не було надано належної правової оцінки всім обставинам справи, а також наданим позивачем доводам та доказам, що призвело до передчасного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Зокрема, апелянт наголошує на тому, що умовами укладеного між сторонами договору передбачено відшкодування споживачем постачальнику збитків у разі, якщо фактичний обсяг використаного споживачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу за відповідний період, у березні 2019 року відповідач спожив природний газ, в обсязі меншому на 2,08800 тис. куб. м., а у квітні 2019 року відповідач фактично спожив природний газ в обсязі, меншому на 5,41300 тис. куб. м., ніж було узгоджено сторонами, що свідчить про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та відповідно стягнення збитків.
Крім того, апелянт зазначає, що незалежно від того, що загальні правила відшкодування збитків викладені в положеннях Цивільного та Господарського кодексів України, порядок відшкодування збитків у даному випадку імперативно регулюється Розділом VI Правил постачання природного газу, застосування яких є обов`язковим для даного виду правовідносин; сторони у договорі мають право, за взаємною згодою, заздалегідь визначити погоджений розмір збитків, що підлягають відшкодуванню.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.01.2022р. залишено апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Донецької області від 24.12.2021р. у справі №905/1908/21 без руху в порядку статті 260 Господарського процесуального кодексу України, з тих підстав, що апелянтом не надано суду доказів сплати судового збору у встановленому законом розмірі.
07.02.2022р. апелянтом подано до апеляційного господарського суду документи на підтвердження усунення недоліків, що стали підставою для залишення апеляційної скарги без руху, а саме: платіжне доручення на підтвердження сплати судового збору (вх.№1472).
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.02.2022р. поновлено Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Донецької області від 24.12.2021р. у справі №905/1908/21; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Донецької області від 24.12.2021р. у справі №905/1908/21; встановлено відповідачу строк до 01.03.2022р. для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання; встановлено учасникам справи строк до 01.03.2022р. для подання заяв і клопотань; розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Донецької області від 24.12.2021р. у справі №905/1908/21 розпочато з 09.02.2022р. без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
За приписами частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням .учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до частини 7 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
Згідно з частиною 2 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
Як вбачається з долучених до матеріалів справи повідомлень відділення поштового зв`язку, копію ухвали Східного апеляційного господарського суду від 08.02.2022р. отримано позивачем 11.02.2022р. та відповідачем 15.02.2022р.
Клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням не надійшло.
За наведених обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.
В ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до приписів пункту 4 частини 5 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною 1 статті 273 Господарського процесуального кодексу України.
Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 08.10.2018р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Новгородський комбінат комунального господарства" (надалі - споживач) було укладено договір постачання природного газу №3537/18-ТЕ-6 від 08.10.2018р. (надалі – договір т.1 а.с.29-39), відповідно до умов якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2018 році природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору (пункт 1.1. договору).
03.12.2018р. сторонами було укладено додаткову угоду №4 до договору постачання природного газу №3537/18-ТЕ-6 від 08.10.2018р. (надалі – додаткова угода №4 т.1 а.с.44-53), якою, відповідно до п.1 додаткової угоди, розділи 1-12 договору викладено у новій редакції.
Зокрема, відповідно до пункту 1.1 договору, постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.
Пунктом 1.2 договору визначено, що природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.
За цим договором може бути поставлений природний газ (за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00) власного видобутку (природний газ, видобутий на територі України) та/або імпортований природний газ, ввезений ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на митну територію України (п.1.3 договору).
Кількість та фізико-хімічні показники природного газу передбачено розділом 2 договору.
Згідно з пунктом 2.1 договору, постачальник передає споживачу в період з 01.10.2018 по 30.04.2019 (включно) замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 136,0 тис.куб.метрів, в тому числі по місяцях (далі - розрахункові періоди): у жовтні 2018 - 0,0 тис.куб.метрів, у листопаді 2018 - 23,0 тис.куб.метрів, у грудні 2018 - 28,0 тис.куб.метрів, всього 51,0 тис.куб.метрів; у січні 2019 - 30,0 тис.куб.метрів, у лютому 2019 - 25,0 тис.куб.метрів, у березні 2019 - 20,0 тис.куб.метрів, всього 75,0 тис.куб.метрів; у квітні 2019 - 10,0 тис.куб.метрів, всього 10,0 тис.куб.метрів.
За умовами пункту 2.5 договору, допускається відхилення обсягу використання природного газу від замовленого обсягу протягом відповідного розрахункового періоду в розмірі ±5% від зазначеного в пункті 2.1 обсягу без підписання додаткової угоди.
Відповідно до пункту 3.8 договору, приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.
Згідно з пунктом 3.13 договору, якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного споживачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в п.2.1 цього договору), споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки в порядку, визначеному пунктом 5.7 цього договору.
Пунктом 5.7 договору встановлено, що відшкодування постачальнику вартості збитків, розрахованих відповідно до умов пункту 3.13 цього договору, здійснюється наступним чином: постачальник на підставі даних, зазначених в акті приймання-передачі (якщо споживач порушив пункт 3.9 цього договору та не надав акт приймання-передачі, використання газу за відповідний період приймається 0 куб.м) та замовлених обсягів, визначених п.2.1 цього договору, розраховує збитки відповідно до підпунктів 3.13.1 або 3.13.2 пункту 3.13 цього договору; постачальник після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає споживачу акт-претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків; споживач протягом 20 робочих днів з моменту отримання акту-претензії, зобов`язаний відшкодувати постачальнику вартість збитків на рахунок, визначений в акті-претензії. У разі, якщо протягом зазначеного періоду споживач не відшкодував (не повністю відшкодував) постачальнику збитки, споживач несе відповідальність перед постачальником на загальних умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України.
Підпунктом 4 пункту 6.3 договору, встановлено право постачальника вимагати від споживача відшкодування збитків, що виникли через порушення споживачем умов пункту 2.1 цього договору у разі, якщо відхилення фактично використаних споживачем в розрахунковому періоді обсягів газу більш ніж на 5% (як в бік збільшення, та і зменшення фактично використаних обсягів) відрізняється від замовлених.
Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника і діє в частині постачання природного газу до 30.04.2019р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення. Пункти 2.3, 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2, абз.2 підп.3.9.2 п.3.9, 3.13, 5.7, абз.5 підп.5 п.6.2, підп.8 п.6.2, підп.4 п.6.3, абз.3 підп.2 п.6.4 цього договору застосовуються з дня зазначеного в повідомленні постачальника, яке направляється на електронну адресу споживача, зазначену в пункті 12 цього договору та розміщується на офіційному сайті постачальника (пункти 11.1 та 11.2 договору).
Згідно з пунктом 3 додаткової угоди №4, вона набуває чинності з дати її підписання сторонами і діє з 01.12.2018р.

15.02.2019р. сторонами було укладено додаткову угоду №5 до договору постачання природного газу №3537/18-ТЕ-6 від 08.10.2018р. (надалі – додаткова угода №5 т.1 а.с.54), відповідно до пункту 1 якої, пункт 2.1 розділу 2 договору викладено в новій редакції, а саме: «п.2.1 постачальник передає споживачу в період з 01.10.2018 по 30.04.2019 (включно) замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 110,725 тис.куб.метрів, у тому числі по місяцях (далі - розрахункові періоди) та вузлах комерційного обліку:

код ЕІС комерц. вузла обліку	Жовтень 2018	Листопад 2018	Грудень 2018	Січень 2019	Лютий 2019	Березень 2019	Квітень 2019	Всього	
56ZQ09E0VCRH501C	-	-	-	-	25,0	20,0	10,0	55,0	
Всього	-	14,503	21,087	20,135	25,0	20,0	10,0	110,725	

Інші умови договору залишились незмінні (пункт 2 додаткової угоди №5).

Згідно повідомлення Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» №26-1579/1.17-19 від 21.02.2019р.(т.1 а.с.40), яке є невід`ємною частиною зазначених вище договорів, з 01.03.2019р. застосовуються наступні пункти відповідних договорів: пункти 2.3, 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2, абз.2 підп.3.9.2 п.3.9, 3.13, 5.7, абз.5 підп.5 п.6.2, підп.8 п.6.2, підп.4 п.6.3, абз.3 підп.2 п.6.4 договорів. Відповідно, пункти 3.2.1, 3.4.1, 3.8.1, абз.1 підп.3.9.2 п.3.9, абз.4 підп.5 п.6.2, абз.2 підп.2 п.6.4 договорів з 01.03.2019 сторонами не застосовуються.

29.03.2019р. сторонами, керуючись Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. №2496 (із змінами та доповненнями), Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. №2494 (із змінами та доповненнями), Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. №2493 (із змінами та доповненнями), постановою НКРЕКП від 27.07.2018р. №788 в частині відтермінування окремих положень Кодексу газотранспортної системи (із змінами та доповненнями), іншими нормативно-правовими актами, було укладено додаткову угоду №6 до договору постачання природного газу №3537/18-ТЕ-6 від 08.10.2018р. (надалі - додаткова угода №6 т.1 а.с.55) відповідно до умво якої сторони погодили, що пункти 2.3, 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2, абз.2 підп.3.9.2 п.3.9, 3.13, 5.7, абз.5 підп.5 п.6.2, підп.8 п.6.2, підп.4 п.6.3, абз.3 підп.2 п.6.4 цього договору застосовуються сторонами з 01.03.2019.
Пункти 3.2.1, 3.4.1, 3.8.1, абз.1 підп.3.9.2 п.3.9, абз.4 підп.5 п.6.2, абз.2 підп.2 п.6.4 цього договору з 01.03.2019р. втрачають чинність.
Решта умов договору залишились незмінними і обов`язковими для виконання сторонами (пункт 3 додаткової угоди №6).

29.03.2019р. сторонами було укладено додаткову угоду №7 до договору постачання природного газу №3537/18-ТЕ-6 від 08.10.2018р. (надалі – додаткова угода №7 т.1 а.с.56), відповідно до пункту 1 якої по тексту договору, слова Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» замінено словами Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у відповідному відміннику.
Решта умов договору залишились незмінними і обов`язковими для виконання сторонами (пункт 2 додаткової угоди №7).

З матеріалів справи вбачається, що постачальником було належним чином виконані взяті на себе зобов`язання за договором щодо поставки природного газу, що підтверджується доданими до позовної заяви актами приймання – передачі природного газу (на території підконтрольній українській владі) за період березень-квітень 2019 року, що підписані сторонами та скріплені печатками підприємств без жодних зауважень (т.1 а.с.57-62). 
Згідно даних актів обсяги фактично використаного природного газу для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню наступні:
у березні 2019 року - 17,912 тис.куб.м. на суму 134 028,55 грн. з ПДВ (6 235,51 грн./1000 куб.м, без ПДВ);
у квітні 2019 року - 4,587 тис.куб.м. на суму 34 322,74 грн. з ПДВ (6 235,51 грн./1000 куб.м, без ПДВ).
Таким чином, постачальником було поставлено, а споживачем отримано природний газ за період березень-квітень 2019 року в загальному обсязі 22,499 тис.куб.м. на суму 168351,29грн.

Звертаючись до суду з відповідним позовом позивач зазначав, що через фактичне споживання Товариством з обмеженою відповідальністю «Новгородський комбінат комунального господарства» природного газу у березні-квітні 2019 року у обсязі меншому ніж узгоджено сторонами у п.2.1 договору більш ніж на 5%, Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» керуючись пунктами 3.13 та 5.7 договору та п.1 розділу VІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2496, зверталось до відповідача з актами-претензіями №26-1189-19 від 16.05.2019р. та №26-2177-19 від 12.06.2019р. про відшкодування суми збитків, визначена у них сума збитків перерахована, про що повідомлено відповідача листами Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» «Щодо перерахунку по акту-претензії»: №26-4254-19 від 27.11.2019р та №26-4256-19 від 27.11.2019р. (т.1 а.с.10-11, 16-17, 22-23).
Факт направлення вказаних листів на адресу споживача підтверджується доданими позивачем до матеріалів справи фіскальними чеками та описами вкладення до цінних листів.

Проте, споживачем відповіді на вказані претензії надано не було, як і не було сплачено в добровільному порядку суму нарахованих збитків, що і стало підставою для звернення 05.10.2021р. Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Новгородський комбінат комунального господарства" про стягнення збитків у розмірі 1670,61грн. на підставі п.3.13, п.5.7 договору купівлі-продажу природного газу №3537/18-ТЕ-6 від 08.10.2018р. та п.1 р.VІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015р. №2496 (т.1 а.с.1-69).
Рішенням господарського суду Донецької області від 24.12.2021р. у даній справі відмовлено в задоволенні позовних вимог, з підстав викладених вище (т.1 а.с.96-102).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з частиною першою статті 193 Господарського Кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 526 Цивільного Кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).
За приписами частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За своєю правовою природою укладений між позивачем та відповідачем договір є договором поставки.
Так, відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
За статтею 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 Цивільного кодексу України).
Пунктом 4 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.
Як під час розгляду справи місцевим господарським судом так і під час апеляційного перегляду даної справи позивач наголошує на порушенні відповідачем умов укладеного між сторонами договору, а саме споживання відповідачем у березні 2019 року природного газу в обсязі меншому на 2,08800 тис. куб. м., а у квітні 2019 року відповідач фактично спожив природний газ в обсязі, меншому на 5,41300 тис. куб. м., ніж було узгоджено сторонами, що свідчить про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та відповідно стягнення збитків.
Крім того, апелянт посилається на спеціальні нормативно-правові акти Закон України "Про ринок природного газу", Правила постачання природного газу, затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015р. №2496, зазначаючи, що Правилами також передбачено право постачальника вимагати відшкодування збитків споживачем у разі якщо останній не дотримався встановленого сторонами обсягу споживання природного газу, а також те, що відносини у сфері використання природного газу регулюються вказаним вище Законом, який є спеціальним нормативно-правовим актом по відношенню до Цивільного та Господарського кодексів України.
Статтею 623 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.
Згідно зі статтею 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Визначення поняття збитків наводиться також у частині другій статті 224 Господарського кодексу України, відповідно до якої під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.
Відповідальність за порушення господарського зобов`язання у вигляді стягнення збитків настає за умов встановлення вини порушника (сторони договору). Відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 Цивільного кодексу України, оскільки частиною 1 цієї статті визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Стаття 225 Господарського кодексу України конкретизує, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
Отже, збитки це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.
Реальні збитки це втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Упущена вигода це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.
Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.
Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.
Відсутність хоча б одного із вказаних елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.
Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.
При цьому, на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. Натомість, вина боржника у порушенні зобов`язання презюмується та не підлягає доведенню кредитором, тобто, саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.
Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.
Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. 
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.10.2018р. у справі №910/18036/17, від 23.10.2019р. у справі №917/1307/18, від 18.11.2019р. у справі №902/761/18, від 04.12.2019р. у справі №917/2101/17.
Отже, доводи апелянта щодо наявності підстав для стягнення збитків, зокрема в контексті наявності збитків та їх розміру, протиправності поведінки заподіювача збитків та існування причинного зв`язку такої поведінки із заподіяними збитками, ураховуючи принципи змагальності, диспозитивності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, підлягає доведенню останнім перед судом.
Натомість вина боржника у порушенні зобов`язання презюмується та не підлягає доведенню кредитором, тобто, саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.
Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 1 розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП №2496 від 30.09.2015 (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), відшкодування збитків споживачем, що не є побутовим, постачальнику здійснюється таким чином та в таких випадках:
1) якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем), постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків у розмірі не більше подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період;
2) якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу його постачальником буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу на цей період, постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за визначеною формулою.
Згідно з пунктом 6 частини п`ятої статті 12 Закону України "Про ринок природного газу" договір постачання повинен містити такі істотні умови, зокрема порядок відшкодування та визначення розміру збитків, завданих внаслідок порушення договору постачання.
Відповідно до пункту 2 розділу VI Правил постачання природного газу (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), у договорі постачання між постачальником та споживачем, що не є побутовим, може встановлюватись допустима величина відхилення від підтверджених обсягів природного газу, в межах якої не здійснюються заходи, визначені пунктом 1 цього розділу.
Пунктом 3 розділу VI Правил постачання природного газу (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), передбачено, зокрема, що за результатами виявлених порушень представником постачальника складається акт-претензія, який оформлюється з урахуванням відповідних вимог.
Акт-претензія, у якому зазначаються підстави та розмір нарахованих збитків, складається в двох примірниках, один з яких надсилається (надається) споживачу (з позначкою про вручення), а споживач зобов`язаний протягом двадцяти робочих днів з моменту його отримання відшкодувати постачальнику завдані збитки або написати мотивовану відмову від їх повного або часткового відшкодування.
У випадку нереагування у встановлений строк на акт-претензію або невідшкодування завданих збитків постачальник має право звернутись до суду.
Тобто, у вищевказаних спеціальних нормах Правил постачання природного газу дійсно передбачено відшкодування збитків у разі недотримання споживачем погодженого обсягу споживання газу.
Разом з тим, як вбачається із вказаних норм, у них йдеться про право постачальника вимагати від споживача відшкодування збитків, що узгоджується з вищенаведеними нормами цивільного та господарського законодавства, якими врегульовано відшкодування збитків.
Натомість положень, з яких би вбачалося, що вищевказані загальні норми цивільного та господарського законодавства не підлягають застосуванню і що наявність підстав для відшкодування збитків не підлягає доведенню не містять ані Закон України "Про ринок природного газу", ані Правила, ані умови укладеного між сторонами договору з додатками до нього.
Крім того, пункт 3.13. спірного договору постачання природного газу та підпункти 1, 2 пункту 1 розділу VI Правил постачання природного газу передбачають можливість відшкодування збитків споживачем. Проте наявність такого права не вказує на можливість автоматичного/безумовного стягнення зазначених сум збитків, оскільки вказане право на стягнення збитків з споживача не звільняє постачальника (позивача) від обов`язку доведення наявності таких збитків та їх розміру належними та допустимими доказами у порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.
Вказане вище також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду щодо розгляду спору в подібних правовідносинах, викладеною в постанові від 25.08.2021 у справі №911/3215/20, в якій суд касаційної інстанції зазначив про правомірність відмови у стягненні збитків за недотримання споживачем підтверджених обсягів природного газу - оскільки позивачем не доведено наявності з боку відповідача повного складу цивільного правопорушення.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 25.03.2021р. у справі №910/4608/20, від 21.09.2021р. у справі №904/6992/20, від 26.10.2021р. у справі №904/6985/20, від 14.12.2021р. у справі №924/5/21, від 16.12.2021р. у справі №911/3214/20, від 23.12.2021р. у справі №908/24/21, від 20.01.2022р. у справі № 908/21/21, від 20.01.2022р. у справі № 911/77/21.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження понесення позивачем збитків (реальних чи упущеної вигоди), спричинених неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором.
В матеріалах справи також відсутні достовірні докази, які свідчили б про наявність з боку відповідача повного складу цивільного правопорушення (протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника).
Так, протиправність поведінки відповідача в даному випадку не може полягати виключно в порушенні тієї умови договору, яка визначає обсяг спожитого природного газу, який має бути прийнятий відповідачем (як споживачем) від позивача (як постачальника), зокрема в отриманні споживачем від постачальника меншого обсягу природного газу, оскільки відповідно до умов пунктів 1.1. та 1.2. вказаного договору, природний газ, що постачається за цим Договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями. 
Судова колегія зазначає, що відповідач не має технічної можливості прийняти від позивача природний газ у певному законтрактованому обсязі інакше як з одночасним його споживанням для вироблення теплової енергії, вироблення якої в певній кількості у свою чергу залежить від низки інших обставин та чинників. 
Тобто, відповідач може впливати на кількість споживання ним природного газу, обмежуючи її до певного обсягу встановленого умовами договору, але як у даному спірному випадку, не має технічної можливості отримувати від позивача та накопичувати обсяг природного газу, у разі відсутності потреби в його використанні.
З огляду на вищевикладене, враховуючи факт не доведення позивачем належними та допустимими доказами підтвердження реальності понесення останнім збитків та не доведено втрат, спричинених відхиленням відповідачем від обумовлених обсягів спожитого природного газу відповідно до договору постачання природного газу №3537/18-ТЕ-6 від 08.10.2018р., а також відсутність у даному випадку в діях (бездіяльності) відповідача протиправності його поведінки, яка виключає іншу складову складу правопорушення, як причинний зв`язок між протиправною поведінкою та можливими збитками позивача, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення збитків.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 Господарського процесуального кодексу України).
Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Донецької області від 24.12.2021р. у справі №905/1908/21 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції керуючись положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладає витрати за подання апеляційної скарги на апелянта.
Керуючись ст.ст. 254, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,
          
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Донецької області від 24.12.2021р. у справі №905/1908/21 залишити без змін.
Повний текст постанови складено 27 травня 2022р. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя                                                                    О.В. Плахов

Суддя                                                                                           Л.М. Здоровко  

Суддя                                                                                           Н.О. Мартюхіна