Справа № 464/8744/21                                 Головуючий у 1 інстанції: Шашуріна Г.О. 
Провадження № 33/811/460/22                 Доповідач: Романюк М. Ф. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ 

18 травня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф., за участю захисника особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Луки Тараса Миколайовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Луки Тараса Миколайовича на постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 25 лютого 2022 року про притягнення  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП,

в с т а н о в и в:

вищенаведеною постановою об`єднано справи № 464/8744/21 та № 464/8746/21 в одне провадження, присвоївши єдиний унікальний номер справи № 464/8744/21.
ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 496, 20 гривень судового збору.
Згідно з постановою судді,  ОСОБА_1 , 29 листопада 2021 року о 17.00 год, по проспекту Червоної Калини, 36 у місті Львові, керуючи автомобілем марки «Ford», номерний знак НОМЕР_1 , не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою відповідно не реагував на її зміну під час руху заднім ходом, не переконався у безпеці, внаслідок чого здійснив наїзд на припаркований автомобіль марки «Mercedes-Benz», номерний знак НОМЕР_2 . Окрім цього,  ОСОБА_1  будучи причетним до вказаної дорожньо-транспортної пригоди, залишив місце події та не повідомив про це підрозділ поліції. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги пунктів 2.3(б), 2.10(а, д), 10.9 Правил дорожнього руху України.
Не погоджуючись з даною постановою захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвокат Лука Т.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Сихівського районного суду м. Львова від 25 лютого 2022 року, змінити зазначену постанову та провадження у справі відносно ОСОБА_1 в частині притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 122-4 КУпАП закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. В решті постанову місцевого суду залишити без змін.
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що постанова суду першої інстанції прийнята з грубим порушенням норм чинного законодавства.
Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 про ДТП дізнався виключно від інспекторів поліції, які йому зателефонували та на вимогу яких такий невідкладно з`явився з метою складення протоколу, умисного наміру залишати місце ДТП в нього не було, жодні його дії не були спрямовані на вчинення адміністративного правопорушення та уникнення відповідальності, оскільки як вбачається з пояснень останнього здаючи заднім ходом не відчув, що здійснив наїзд на сусідній автомобіль, наміру залишати місце ДТП не мав, оскільки викликав би поліцію і зачекав на власника іншого транспортного засобу, якби знав, що відбулась ДТП.
Вважає, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що водій ОСОБА_1 усвідомлюючи вчинення ним порушення правил дорожнього руху умисно залишив місце ДТП.
На думку апелянта, суд першої інстанції прийняв необґрунтоване рішення за відсутності доказів чи об`єктивних даних, які підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, оскільки належним чином не з`ясував фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. 
Наголошує, що судом першої інстанції не враховано, що у ОСОБА_1 був відсутній умисел на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, та не враховано що автомобіль використовується останнім в інтересах сім`ї (родини), а тому позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на один рік, з метою недопущення нових порушень у майбутньому, в умовах воєнного стану на території України є надмірним заходом, який в межах санкції статті застосовано судом, без врахування альтернативних заходів передбачених законодавцем з врахуванням обставин даної справи, малозначності діяння та наслідків, які у зв`язку з таким настали. 
Щодо строку на апеляційне оскарження, покликається на те, що в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення ОСОБА_1 про час і місце розгляду справи в суді першої інстанції, оскільки судові повідомлення повертались за відсутністю адресата за місцем проживання, за місцем реєстрації апелянта судові повідомлення не направлялись, відтак вважає що такий пропущений з поважних причин.
Заслухавши пояснення захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Луки Т.М. на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Доводи захисника щодо поважності пропуску строку апеляційного оскарження є обґрунтованими. Суд вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин, а тому його слід поновити. 
Частиною 7 ст. 294 КУпАП встановлено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, в суду апеляційної інстанції не викликає сумнівів та така не оспорюється в апеляційній скарзі його захисника.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно з вимогами ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 122-4 КУпАП, за обставин, викладених у протоколах та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності.
Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і навів у постанові, зокрема даними, що містяться у: протоколі про адміністративні правопорушення серії ААБ № 259963 (а.с.11) та серії ААБ № 259964 від 07 грудня 2021 року (а.с.1), які відповідають вимогам ст.256 КУпАП та якими зафіксовано час, місце та обставини вчинення правопорушення; даними схеми місця ДТП, яка сталася 29 листопада 2021 року о 17.00 год; письмовими пояснення потерпілої ОСОБА_2 від 29 листопада 2021 року (а.с.7); визнавальними письмовими пояснення ОСОБА_1 від 07 грудня 2021 року (а.с.8).
Оцінивши наведені вище докази в їх сукупності, які є належними та достатніми для підтвердження у поза розумний сумнів доведення порушення ПДР, суддя першої інстанції дійшов правильного висновку, що у діях ОСОБА_1 є склад адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, його вину доведено повністю.
При цьому апеляційний суд враховує, що наведені вище докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб, а тому будь-які сумніви у їх достовірності та істинності відсутні.
Щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 122-4 КУпАП, то диспозиція вказаної статті передбачає відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 259964 від 07 грудня 2021 року (а.с.1) 29 листопада 2021 року о 17.00 год, на пр. Червоної Калини, 36 у місті Львові, керуючи автомобілем марки «Ford», номерний знак НОМЕР_1 , будучи причетним до вказаної дорожньо-транспортної пригоди, залишив місце події та не повідомив про це підрозділ поліції. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.10 а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 122-4 КУпАП.
Згідно з письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_2 (а.с.7) 29 листопада 2021 року о 10 год. 15 хв., за адресою: пр. Червоної Калини, 36 у місті Львові, остання припаркувала свій автомобіль марки «Mercedes-Benz», номерний знак НОМЕР_2 , близького 17 год. 00 хв. повертаючись до свого автомобіля потерпіла побачила як інший автомобіль розвертаючись здавав заднім ходом, та пошкодив передній бампер справа у автомобілі марки «Mercedes-Benz», номерний знак НОМЕР_2 та поїхав. Зазначає, що сам момент удару бачила особисто, постукала водієві автомобіля у вікно, він на декілька секунд зупинився та поїхав далі по вул.Хоткевича. Вказує, що номерний знак автомобіля, що пошкодив автомобіль потерпілої – НОМЕР_1 .
Відповідно до п.п. 2.10 а Правил дорожнього руху у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.
При цьому, за змістом пункту 2.10 Правил дорожнього руху у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій також зобов`язаний: б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил; в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди; г) вжити можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я; ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті «г» пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди; д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських; е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди; є) до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).
В той час, матеріалами справи доведено, що ОСОБА_1 , ставши причетним до дорожньо-транспортної пригоди, будучи зобов`язаним вчинити дії, передбачені пунктом 2.10 Правил дорожнього руху, цього не зробив і залишив місце дорожньо-транспортної пригоди.
Пояснення апелянта про те, що ОСОБА_1 здаючи заднім ходом не відчув, що здійснив наїзд на сусідній автомобіль, наміру залишати місце ДТП не мав, не спростовують висновки судді суду першої інстанції про невиконання обов`язків згідно з п. 2.10 Правил дорожнього руху і залишення місця пригоди.
Так, згідно з п. 1.10 Правил дорожнього руху залишення місця дорожньо-транспортної пригоди - дії учасника дорожньо-транспортної пригоди, спрямовані на приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, які спричинили необхідність проведення поліцейськими заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та (або) розшуку транспортного засобу.
У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 обов`язків згідно з п. 2.10 Правил дорожнього руху і залишенням місця пригоди, поліцейські вживали заходів для встановлення її учасника, транспортного засобу, не збережено всіх слідів пригоди, втрачено можливість встановити та зафіксувати дійсні наслідки.
За таких обставин, суддя суду першої інстанції, з`ясувавши фактичні обставини справи, переконливо дійшов висновку про доведеність факту порушення ОСОБА_1 п.п. 2.10.а Правил дорожнього руху, та про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.
Щодо викладених в апеляційній скарзі доводів про необґрунтованість призначеного  ОСОБА_1  адміністративного стягнення, то такі не заслуговують на увагу.
Так, санкція за більш тяжке адміністративне стягнення ст. 122-4 КУпАП передбачає декілька альтернативних видів адміністративних стягнень, а саме штраф в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від одного до двох років, або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб, застосування одного із видів яких залежить від обставин справи, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Відповідно до ст. 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається в межах статті закону, яка передбачає відповідальність за вчинене правопорушення. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).
При обранні  ОСОБА_1 виду та розміру адміністративного стягнення суддя першої інстанції в повній мірі врахував характер вчинених правопорушень, ступінь його вини, його ставлення до скоєного, особу порушника, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст.ст. 33, 36 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративні правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Покликання в апеляційній скарзі на те, що автомобіль використовується ОСОБА_1 в інтересах сім`ї, а тому позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на один рік, в умовах воєнного стану на території України є надмірним заходом, не можуть бути достатніми підставами для пом`якшення призначеного адміністративного стягнення, враховуючи те, що водій грубо порушив вимоги ПДР та після ДТП залишив місце пригоди.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що оскаржувана постанова судді є законною й обґрунтованою, відтак підстав для її зміни немає.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

поновити захиснику особи, яка притягається до адміністративної відповідальностіособи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1  – адвокату Луці Тарасу Миколайовичу строк на апеляційне оскарження постанови судді Сихівського районного суду м. Львова від 25 лютого 2022 року.
Постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 25 лютого 2022 року, якою ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП – залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1  – адвоката Луки Тараса Миколайовича – без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                           Романюк М.Ф.