ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2022 року 
м. Київ

cправа №  903/363/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Случ О.   В. - головуючий, Волковицька Н.   О., Могил   С.   К.,
за участю секретаря судового засідання - Мазуренко М.   В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста"
на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.11.2021 (головуючий суддя Саврій В. А., судді Коломис В. В., Миханюк М. В.) 
у справі № 903/363/21
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста"
до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцьк Логістик" і 2)   Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖК Центральний",
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області Гаврилюк Алла Юріївна,
про визнання недійсними правочинів та застосування наслідків їх недійсності,
(у судовому засіданні взяли участь представники відповідача-2 - Дробязко   К.   М., Валенко   А.   С.)
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1.          У травні 2021 року до Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" (далі - позивач, ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста"), у якій товариство просить:
-          визнати недійсним акт приймання-передачі нерухомого майна від 30.08.2019, що посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Гаврилюк А.   Ю. (далі - приватний нотаріус), зареєстрований в реєстрі за №№897-898, та укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Луцьк Логістик" (далі - відповідач-1, ТОВ "Луцьк Логістик") і Товариством з обмеженою відповідальністю "ЖК Центральний" (далі - відповідач-2, ТОВ "ЖК Центральний");
-          застосувати наслідки недійсності правочину щодо акта приймання-передачі нерухомого майна від 30.08.2019, що посвідчений приватним нотаріусом, зареєстрований в реєстрі за №№897-898, та укладений між відповідачами, а саме: скасувати рішення приватного нотаріуса (індексний номер 48504480 від 04.09.2019) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) щодо нерухомого майна - склад-холодильник (літера Г-1) загальною площею 1353,4 кв. м, розташований за адресою: Волинська обл., м.   Луцьк, вул.   Вахтангова, буд.14 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1906252807101) (далі - об`єкт 1906252807101);
-          визнати недійсним акт приймання-передачі нерухомого майна від 30.08.2019, що посвідчений приватним нотаріусом, зареєстрований в реєстрі за №№895-896, та укладений між відповідачами;
-          застосувати наслідки недійсності правочину щодо акта приймання-передачі нерухомого майна від 30.08.2019, що посвідчений приватним нотаріусом, зареєстрований в реєстрі за №№895-896, та укладений між відповідачами, а саме: скасувати рішення приватного нотаріуса (індексний номер 48504290 від 04.09.2019) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) щодо нерухомого майна - будівля адміністративного корпусу (А-2) загальною площею 682,5 кв. м, розташована за адресою: Волинська обл., м.   Луцьк, вул.   Вахтангова, буд.14 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1906244007101) (далі - об`єкт 1906244007101);
-          визнати недійсним акт приймання-передачі нерухомого майна від 30.08.2019, що посвідчений приватним нотаріусом, зареєстрований в реєстрі за №№893-894, та укладений між відповідачами;
-          застосувати наслідки недійсності правочину щодо акту приймання-передача нерухомого майна від 30.08.2019, що посвідчений приватним нотаріусом, зареєстрований в реєстрі за №№893-894, та укладений між відповідачами, а саме: скасувати рішення приватного нотаріуса (індексний номер 48502510 від 04.09.2019) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) щодо нерухомого майна - будівля головного корпусу (В-2) загальною площею 4033,2 кв. м, розташована за адресою: Волинська обл., м.   Луцьк, вул.   Вахтангова, буд.14 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1906162307101) (далі - об`єкт 1906162307101);
-          визнати недійсним акт приймання-передачі нерухомого майна від 30.08.2019, що посвідчений приватним нотаріусом, зареєстрований в реєстрі за №№891-892, та укладений між відповідачами;
-          застосувати наслідки недійсності правочину щодо акту приймання-передачі нерухомого майна від 30.08.2019, що посвідчений приватним нотаріусом, зареєстрований в реєстрі за №№891-892, та укладений між відповідачами, а саме: скасувати рішення приватного нотаріуса (індексний номер 48501892 від 04.09.2019) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) щодо нерухомого майна - склад (літера Ж-1) загальною площею 1836,6 кв. м, розташований за адресою: Волинська обл., м.   Луцьк, вул.   Вахтангова, буд.14 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1906143107101) (далі - об`єкт 1906143107101).
2.          В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що при укладенні оскаржуваних правочинів (актів приймання-передачі), власник (відповідач-1) використав правомочність щодо розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора (позивача), так як відповідач-1 у період стягненню з нього Публічним акціонерним товариством "Діамантбанк" (далі - банк, ПАТ "Діамантбанк") у судовому порядку заборгованості за кредитними договорами, маючи при цьому невиконані зобов`язання за вказаними договорами, вжив заходів щодо безоплатного відчуження на користь пов`язаної особи - відповідача-2 належного йому майна, за рахунок якого можливо було б задовольнити вимоги кредиторів.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
3.          Рішенням Господарського суду Волинської області від 30.09.2021 позовні вимоги задоволено в повному обсязі. 
4.          Суд першої інстанції дійшов висновку, зокрема, що (1) оскаржувані позивачем правочини є фраудаторними, оскільки укладені у період настання у відповідача-1 зобов`язання із погашення заборгованості перед позивачем як кредитором, (2) внаслідок їх укладення та передачі майна в статутний капітал, боржник позбавився активів, за рахунок яких можливо задовольнити вимоги кредитора, (3) майно було передано пов`язаній особі; (4) правочини, укладені між відповідачем-1 та відповідачем-2, укладені з метою ухилення відповідача-1 від виконання зобов`язань за кредитними договорами; (5) правочини укладені на шкоду позивачу та порушують його майнові права як кредитора, а тому у позивача виникло право на їх оскарження.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
5.          Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.11.2021 рішення Господарського суду Волинської області від 30.09.2021 скасовано. Ухвалено нове рішення, яким відмовлено в позові.
6.          Апеляційний господарський суд дослідивши обставини, які передували укладенню оспорюваних актів приймання-передачі нерухомого майна, не встановив обставин, які б підтверджували фіктивність правочину, оскільки волевиявлення сторін правочину було спрямовано на припинення права власності у попереднього власника нерухомого майна та виникнення такого права у нового власника, що відповідає правовій природі внеску вкладу до статутного капіталу.
7.          Тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що правочини відповідають критеріям розумності та добросовісності, були спрямовані на реальне настання правових наслідків, обумовлених ними, що відповідає вимогам частини 5 статті 203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
8.          Також, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що оскаржувані акти приймання-передачі нерухомого майна від 30.08.2019, укладені між ТОВ "ЖК Центральний" і ТОВ "Луцьк Логістик", не є фраудаторними, адже не порушують майнові права ПАТ "Діамантбанк" як кредитора через наявність в останнього депозитів, які були передані в заставу для забезпечення повернення кредитних коштів, а також з огляду на те, що оскаржувані акти направлені на реальне настання правових наслідків зумовлених правомірним внесенням до статутного капіталу ТОВ "ЖК   Центральний" нерухомого майна.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
9.          Позивач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.11.2021 і залишити в силі рішення Господарського суду Волинської області від 30.09.2021.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу (узагальнено)
10.          Суд апеляційної інстанції застосував приписи пункту 6 частини 1 статті 3, частини 3 статті 13, частини 5 статті 203, статей 234, 328 ЦК України без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування цих норм права, викладених у постановах від 26.05.2021 у справі №   750/5751/20, від 11.11.2020 у справі №   619/82/19, від 07.12.2018 у справі №   910/7547/17.
11.          Позивач вважає необхідним відступити від висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, а саме щодо наміру обох сторін договору виконувати такий договір як підставу для відмови у визнанні такого договору фіктивним, викладеному в постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №   185/11584/19, від 28.08.2019 у справі № 331/8830/15-ц. Необхідність відступу від висновку Верховного Суду скаржник аргументує тим, що обставини цієї справи є відмінними від обставин у справах № 185/11584/19, № 331/8830/15-ц, оскільки на час укладення спірних правочинів відповідач-1 мав боргове зобов`язання за кредитними договорами та ці зобов`язання були простроченими.
12.          Скаржник зазначає, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано положення статті 28 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", частини 5 статті 203 ЦК України (вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину), статті 234 ЦК України (фіктивність правочину), пункт 6 частини 1 статті З ЦК України (критерії розумності та добросовісності), частину З статті 13 ЦК України (зловживання правом) за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування зазначених норм у подібних правовідносинах.
Позиція інших учасників справи
13.          Інші учасники справи не надали відзивів на касаційну скаргу, що відповідно до частини 3 статті 295 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
14.          Між ПАТ "Діамантбанк" як кредитором і ТОВ "Луцьк Логістик" як позичальником було укладені наступні договори:
-          договір кредитної лінії від 09.07.2015 №080 (далі - кредитний договір-1);
-          договір кредитної лінії від 05.07.2015 №081 (далі - кредитний договір-2);
-          договір кредитної лінії від 30.09.2015 №111 (далі - кредитний договір-3);
-          договір кредитної лінії від 01.10.2015 №112 (далі - кредитний договір-4), за умовами яких позичальнику надано загальну суму кредиту в розмірі 5   000   000,00 грн.
15.          В забезпечення виконання зобов`язань ТОВ "Луцьк Логістик" по поверненню ПАТ "Діамантбанк" загальної суми кредиту 5   000   000,00 грн за кредитними договорами   - 1-4 майновим поручителем ОСОБА_1 (заставодавець) укладено договори застави майнових прав від 09.07.2015 №080/1, від 09.07.2015 №081/1, від 30.09.2015 №111/1, від 01.10.2015 №112/1, від 09.07.2015 №080/1 (далі - договори застави майнових прав), відповідно до яких передано в заставу право вимоги за договорами банківського вкладу по поверненню грошових коштів на загальну суму 5   200   000,00   грн.
16.          Відповідно до пп.3.1.1. п.3.1. договорів застави майнових прав ПАТ "Діамантбанк" як заставодержатель має право у разі невиконання (повністю або частково) ТОВ "Луцьк Логістик" як позичальником, у визначені кредитним договорами-1-4 строки, зобов`язання щодо сплати кредиту, задовольнити свої вимоги за рахунок вартості предмета застави, шляхом переводу на себе майнових прав, що належать ОСОБА_1 (як заставодавцю) за договорами банківського вкладу.
17.          Умовами п.4.1. договорів застави майнових прав встановлено, що у випадку, коли ТОВ "Луцьк Логістик" при настанні строку виконання зобов`язання не виконає його, та (або) якщо заставодавець порушить будь-які обов`язки чи запевнення (гарантії) за договорами застави майнових прав, або у випадку порушення відносно Позичальника та/або ОСОБА_1 справи про банкрутство, ПАТ "Діамантбанк" набуває право звернути стягнення на предмет застави та реалізувати його шляхом переведення на себе прав вимоги за договорами банківського вкладу.
18.          В силу умов п.4.3. договорів застави майнових прав, реалізація предмета застави провадиться шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає з договорів банківського вкладу та є предметом застави за договорами застави майнових прав.
19.          За змістом п.4.6. договорів застави майнових прав, заставодержатель, на підставі переведених на нього майнових прав вкладника за договорами банківського вкладу, отримує задоволення своїх вимог із суми коштів банківського вкладу, шляхом списання відповідної суми.
20.          Як вбачається з витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 19.01.2018 (записи №8-11) ПАТ "Діамантбанк" зареєстровано обтяження на грошові кошти в сумі 1   300   000,00   грн, що є забезпеченням виконання зобов`язань ТОВ "Луцьк Логістик" за кредитним договором-1 - 10.07.2015, зареєстровано звернення стягнення 07.09.2016; на грошові кошти в сумі 1   300   000,00 грн, що є забезпеченням виконання зобов`язань ТОВ "Луцьк Логістик" за кредитним договором-2 - 10.07.2015, зареєстровано звернення стягнення 07.09.2016; на грошові кошти в сумі 1   300   000,00   грн, що є забезпеченням виконання зобов`язань ТОВ "Луцьк Логістик" за кредитним договором-3 - 01.10.2015, зареєстровано звернення стягнення 16.11.2016; на грошові кошти в сумі 1   300   000,00   грн, що є забезпеченням виконання зобов`язань ТОВ "Луцьк Логістик" за кредитним договором-4 - 01.10.2015, зареєстровано звернення стягнення 16.11.2016.
21.          Банк на адресу позичальника направив вимоги про погашення заборгованості за кредитними договорами: від 11.12.2017 №2385/25.1л; від 11.12.2017 №2386/25.1л; від 07.12.2017 №2357/25.1л; від 07.12.2017 №2358/25.1л. 
22.          ТОВ "Луцьк Логістик" відчужило на користь ТОВ "ЖК   Центральний" належне йому майно, уклавши оскаржувані правочини, а саме:
-          за актом приймання-передачі нерухомого майна від 30.08.2019, посвідченим приватним нотаріусом та зареєстрованим у реєстрі за №№897-898, у статутний капітал ТОВ "ЖК   "Центральний" передано об`єкт 1906252807101;
-          за актом приймання-передачі нерухомого майна від 30.08.2019, посвідченим приватним нотаріусом та зареєстрованим у реєстрі за №№895-896, у статутний капітал ТОВ "ЖК   "Центральний" передано об`єкт 1906244007101;
-          за актом приймання-передачі нерухомого майна від 30.08.2019, посвідченим приватним нотаріусом та зареєстрованим у реєстрі за №№893-894, у статутний капітал ТОВ "ЖК   "Центральний" передано об`єкт 1906162307101;
-          за актом приймання-передачі нерухомого майна від 30.08.2019, посвідченим приватним нотаріусом та зареєстрованим у реєстрі за №№891-892, у статутний капітал ТОВ "ЖК   "Центральний" передано об`єкт 1906143107101.
23.          На підставі оскаржуваних позивачем правочинів приватним нотаріусом прийняті рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за відповідачем-2 щодо об`єктів 1906252807101, 1906244007101, 1906162307101, 1906143107101.
24.          Суд апеляційної інстанції дослідив, що в протоколі загальних зборів учасників ТОВ "ЖК   Центральний" від 28.08.2019 №01-19 міститься інформація про вирішення загальними зборами учасників питання про зміну розміру статутного капіталу, внесення відомостей про новий розмір статутного капіталу до реєстру юридичних осіб, тобто державної реєстрації цих змін.
25.          Згідно з цим протоколом загальними зборами товариства, зокрема, вирішено: прийняти ТОВ "Луцьк Логістик" до складу учасників ТОВ "ЖК Центральний" за умови внесення додаткового вкладу до статутного капіталу ТОВ "ЖК Центральний"; здійснити протягом одного року, з дня прийняття цього рішення, додатковий вклад до статутного капіталу ТОВ "ЖК Центральний" нерухомим майном та земельною ділянкою, в розмірі 13   836   320,00 грн, і таким чином збільшити статутний капітал товариства до розміру 14   186   320,00 грн. Додатковий вклад здійснити за рахунок нерухомого майна та земельної ділянки ТОВ "Луцьк Логістик", що знаходиться за адресою: Волинська обл., м.   Луцьк, вул.   Вахтангова, 14, в розмірі 13   836   320,00 грн: склад-холодильник /літера Г-1/, загальною площею 1   353,4 кв.м, в розмірі 1   691   500   грн, крім того ПДВ - 338   300 грн, що разом становить 2   029   800,00 грн з ПДВ; склад /літера Ж-1/, загальною площею 1   836,6 кв.м, в розмірі 1   868   800,00 грн, крім того ПДВ - 3737   60,00 грн, що разом становить 2   242   560,00 грн з ПДВ; будівля головного корпусу /літера В-2/ загальною площею 4   033,2 кв.м, в розмірі 4   582   500,00 грн, крім того ПДВ - 916   500,00 грн, що разом становить 5   499   000,00 грн; будівля адміністративного корпусу /літера А-2/ загальною площею 682,5 кв.м, в розмірі 1   023   800,00 грн, крім того ПДВ - 204   760,00 грн, що разом становить 1   228   560,00 грн з ПДВ; земельна ділянка, площею 2,8596 га, кадастровий номер 070100000:22:007:0032 з призначенням для обслуговування виробничої бази в розмірі 2   836   400,00 грн без ПДВ.
26.          Як вбачається з відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань розмір статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) ТОВ "ЖК   Центральний" 14   186   320,00 грн.
27.          Відповідач-2 зареєстрував право власності на майно, передане до статутного капіталу, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
28.          Судовими рішеннями в справах №903/529/18, №903/866/19, №903/864/19, №903/865/19 стягнуто заборгованість з відповідача-1 на користь банка в розмірі 6   198   933,75 грн.
29.          З метою примусового виконання зазначених судових рішень Господарський суд Волинської області видав накази про примусове виконання, які були пред`явлені до виконання приватних виконавців.
30.          22.01.2021 відповідно до рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 14.12.2020 №2077 відбулись відкриті торги (голландський аукціон) щодо реалізації (продажу права вимоги) за лотом GL48N119270.
31.          Відповідно до результатів проведення відкритих електронних торгів, оформлених протоколом від 22.01.2021 №UA-EA-2021-01-13-000001-b, переможцем стало ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста".
32.          За результатами проведених торгів 18.02.2021 між ПАТ "Діамантбанк" і ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" укладено договір №GL48N119270/1 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.   В. та зареєстрований в реєстрі за №325 (далі - договір відступлення прав вимоги).
33.          Відповідно до додатку №1 до договору відступлення прав вимоги банк відступив новому кредитору права вимоги за кредитними договорами-1-4.
34.          ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" як новий кредитор виконало свої зобов`язання по сплаті грошових коштів за відступлення прав вимоги за основними договорами (ціна договору - 1   456   175,18 грн без ПДВ).
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій
Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції
35.          Відповідно до статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (1). Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (2). У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається (3). Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (4).
36.          Постанова суду апеляційної інстанції у справі оскаржується позивачем з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 ГПК України.
Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України
37.          Касаційну скаргу з посиланням на положення пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення не врахував висновки Верховного Суду щодо застосування норм права в подібних правовідносинах (пункт 10 цієї постанови).
38.          Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
39.          Процесуальний закон у визначених випадках передбачає необхідність оцінювання правовідносин на предмет подібності. З цією метою суд насамперед має визначити, які правовідносини є спірними, після чого застосувати змістовий критерій порівняння, а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору) є основним, а два інші - додатковими. Суб`єктний і об`єктний критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад цих правовідносин або їх специфічний об`єкт. Такий правовий висновок викладено у пунктах 96, 97 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19.
40.          Так, предметом розгляду цієї справи є вимоги кредитора про визнання недійсними правочинів та застосування наслідків їх недійсності, аргументовані тим, що оскаржувані правочини з відчуження нерухомого майна пов`язаній особі вчинені ТОВ "Луцьк Логістик" умисно, з метою приховування належного йому майна та недопущення звернення стягнення на нього у зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитними договорами, при цьому, правові наслідки з відчуження майна не настали. 
41.          Постанова Верховного Суду від 07.12.2018 у справі №   910/7547/17 ухвалена у спорі за позовом ТОВ Інженерний центр "Енергомаш" до ТОВ "Тісмен" про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна, укладеного між позивачем та відповідачем, оскільки оспорюваний договір укладено пов`язаними особами з метою ухилення від звернення стягнення на майно позивача та містить ознаки фіктивного правочину. Місцевий господарський суд відмовив у задоволенні позовних вимог, при цьому дійшов висновків про те, що сторони, уклали спірний договір саме з метою відчуження майна, а невиконання відповідачем зобов`язання з оплати придбаного майна само по собі не свідчить про фіктивність правочину. Також суд зазначив, що обставини пов`язаності осіб директора позивача з учасниками юридичної особи відповідача не підтверджує наявності у сторін умислу на укладення фіктивного правочину. Суд апеляційної інстанції скасував рішення місцевого господарського суду, при цьому виходив з мотивів наявності у обох сторін правочину умислу приховати справжній намір укладення оспорюваного договору, який полягав в уникненні звернення стягнення на майно позивача за судовим рішенням шляхом виведення нерухомості з власності позивача на користь пов`язаної особи, з огляду на обізнаність про стягнення з позивача заборгованості. Також суд зазначив про невчинення позивачем жодних дій, спрямованих на стягнення з відповідача грошових коштів за придбане ним майно протягом двох років. Суд апеляційної інстанції також врахував обставини укладання оспорюваного договору пов`язаними особами, а також подальше відчуження майна особі, яка обтяжила його іпотекою на користь директора позивача.
42.          Суд касаційної інстанції, переглядаючи судові рішення у наведеній справі, дійшов висновку про скасування постанови суду апеляційної інстанції та залишення в силі рішення місцевого господарського суду. При цьому Верховний Суд зазначив, що у цій справі позов подано стороною правочину, яка стверджує, що правочин було вчинено з пов`язаною особою з метою уникнути звернення стягнення на належне їй майно, тобто не всупереч її інтересам. Стверджувані позивачем і встановлені судами обставини вказують на те, що договір може бути кваліфікований як правочин, який не був спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків. При цьому, колегія суддів зазначила, що позов про визнання недійсним договору, поданий позивачем, який є стороною цього правочину, що за його ж твердженням було вчинено з метою уникнення звернення стягнення на майно, не підлягає задоволенню як такий, що спрямований на одержання судового захисту права, яким особа зловжила.
43.          Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначає, що встановлені у справі №910/7547/17 обставини щодо обопільного умислу обох сторін правочину, який зробив можливим зловживання позивачем своїм правом власності на майно і у захисті якого в судовому порядку позивачу, як особі яка зловжила своїм правом, відмовлено, свідчать про неподібність правовідносин у наведеній справі та у справі №   903/363/21, а тому посилання скаржника на постанову в справі №910/7547/17 задля обґрунтування наявності підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України є безпідставним.
44.          Стосовно посилань скаржника на постанови Верховного Суду від 26.05.2021 у справі №   750/5751/20-ц, від 11.11.2020 у справі №   619/82/19, то колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначає, що обставини, якими керувались суди цивільної юрисдикції, визнаючи доведеним відсутність у сторін договору дарування дійсного наміру, передбаченого таким правочином, суттєво відрізняються від обставин, встановлених у цій справі.
45.          Так, у зазначених в пункті 44 цієї постанови справах судами визнано недійсними договори відчуження майна, укладені з метою уникнення звернення стягнення кредитором на таке майно, з огляду на доведення тих обставин, що боржники діяли недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб. При цьому майно відчужене боржниками на підставі безвідплатних договорів, на користь близьких родичів; після відчуження спірного майна у боржників відсутнє інше майно, за рахунок якого вони можуть відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором. Сукупність таких обставин достеменно підтверджує відсутність у сторін правочину дійсного наміру та є достатньою підставою для визнання правочину недійсним. 
46.          Разом з тим, у справі, яка розглядається, суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, дійшов висновку про недоведення позивачем обставин, що спірні акти приймання-передачі майна в статутний капітал відповідача-2 не відповідають критеріям розумності та добросовісності, не направлені на реальне настання правових наслідків. Відтак, правовідносини у наведених справах та у справі, яка розглядається, не є подібними.
47.          У цій частині Суд також звертається до правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 21.01.2020 у справі №   910/14138/18, від 27.05.2021 у справі №   910/9638/20.
48.          Також, Судом відхиляються посилання скаржника на постанови Верховного Суду від 03.07.2019 №   369/11268/16-ц, від 24.07.2019 у справі №   405/1820/17 (1) з огляду на викладене у пунктах 44-46 цієї постанови, на постанову від 28.11.2019 у справі №   910/8357/18 (2) з огляду на те, що правовідносини в наведеній справі пов`язані із визнанням недійсним договору поруки, обґрунтовані несприятливими наслідками, достатніми для реалізації процедури фіктивного банкрутства. Безвідносно до висновків Суду про неподібність правовідносин у справах №   369/11268/16-ц, №   405/1820/17, №   910/8357/18 зі справою, яка розглядається, (3) посилання скаржника на вказані постанови у первісно поданій касаційній скарзі не обґрунтовані підставами касаційного оскарження, передбаченими частиною 2 статті 287 ГПК України, а тому не можуть бути прийняті до уваги Судом.
49.          Підсумовуючи викладене, Верховний Суд зазначає, що цитування скаржником окремих висновків, наведених у постановах у справах №910/7547/17, №   750/5751/20-ц, №   619/82/19, №   369/11268/16-ц, №   405/1820/17, №   910/8357/18 не є належним правовим обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, а зміст перелічених скаржником постанов не свідчить про застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновків, викладених у цих постановах. Зазначене є підставою для закриття касаційного провадження з цієї підстави (Суд також звертає увагу, що у зв`язку з цим не здійснюється аналіз правильності правозастосування судом апеляційної інстанції).
Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 2 частини 2 статті 287 ГПК України
50.          Приписами пункту 2 частини 2 статті 287 ГПК України чітко визначено, що підставами для касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
51.          У касаційній скарзі скаржник не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо наміру обох сторін договору виконувати такий договір як підставу для відмови у визнанні такого договору фіктивним та вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду (пункт 11 цієї постанови).
52.          Як вбачається з оскаржуваної постанови, суд апеляційної інстанції встановив, що оспорювані акти приймання-передачі майна в статутний капітал спрямовані на припинення права власності у відповідача-1 та виникнення такого права у нового власника - відповідача-2; намір учасників правочину створити правові наслідки підтверджується інформацією, наявною в протоколі загальних зборів від 28.08.2019 №   01-19; ТОВ "ЖК Центральний", набувши у власність нерухоме майно, розпоряджається цією нерухомістю, використовує її в господарській діяльності, шляхом надання в оренду, отримує орендну плату, сплачує податки, як власник нерухомого майна (пункти 6, 22-27 цієї постанови). 
53.          Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначає, що аргументи скаржника, викладені у пункті 11 цієї постанови, є виключно формою незгоди з оскаржуваним судовим рішенням. Жодних правових доводів у цій частині текст касаційної скарги не містить, а посилання на обставини справи та висновки Верховного Суду, викладені в інших постановах, не може вважатися вмотивованим обґрунтуванням необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
54.          Більше того, сам скаржник вважає, що постанови Верховного Суду (від правових висновків у яких він просить відступити) прийнято касаційним судом не у подібних правовідносинах. 
55.          Так, правовідносини у справі №   185/11584/19 пов`язані із вимогами про визнання недійсними внаслідок їх фіктивності договорів дарування житлового будинку і земельної ділянки, вчинених на користь близького родича. Неподібність правовідносин у цивільних справах щодо вчинення безвідплатних договорів, на користь близьких родичів, уже проаналізована Судом у пунктах 44-46 цієї постанови. Позовні вимоги у справі №   331/8830/15-ц обґрунтовані тим, що договір купівлі-продажу квартири вчинено без наміру створити правові наслідки і не стосуються порушенням прав кредитора оспорюваним правочином, що також не свідчить про подібність правовідносин. Скаржник у касаційній скарзі сам зазначає про те, що фактичні обставини у вказаних справах є відмінними від справи №   903/363/21.
56.          Такий аргумент нівелює саму суть пункту 2 частини 2 статті 287 ГПК України, який чітко визначає, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України
57.          Суд апеляційної інстанції, виходячи з фактичних обставин виникнення заборгованості ТОВ "Луцьк Логістик", наявності розміщених депозитів, які покривали суму кредитної заборгованості перед ПАТ "Діамантбанк", дійшов висновку, що оскаржувані акти приймання-передачі нерухомого майна від 30.08.2019, укладені між ТОВ "ЖК   Центральний" і ТОВ "Луцьк Логістик", не є фраудаторними, адже не порушують майнові права ПАТ "Діамантбанк" як кредитора через наявність в останнього депозитів, які були передані в заставу для забезпечення повернення кредитних коштів, а також з огляду на те, що оскаржувані акти направлені на реальне настання правових наслідків зумовлених правомірним внесенням до статутного капіталу ТОВ "ЖК   Центральний" нерухомого майна.
58.          Скаржник з таким висновком суду апеляційної інстанції не погоджується і зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах (пункт 12 цієї постанови).
59.          Суд зазначає, що положення Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" регулюють, зокрема, правовідносини обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань. Положення статті 28 цього Закону стосуються правових наслідків невиконання вимоги обтяжувача, обумовлених самостійним виконанням   /   невиконанням боржником або третьою особою порушеного боржником забезпеченого обтяженням зобов`язання або тієї частини цього зобов`язання, виконання якої було прострочене.
60.          Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначає, що правовідносини, що виникли між ПАТ "Діамантбанк" і заставодавцем - ОСОБА_1 стосовно депозитних коштів, що були передані в заставу з метою забезпечення виконання ТОВ "Луцьк Логістик" зобов`язань за кредитними договорами-1-4 не є предметом розгляду цієї справи, що в свою чергу унеможливлює формування Верховним Судом відповідного висновку в правовідносинах, що склалися у цій справі.
61.          Предметом розгляду в цій справі є вимоги про визнання недійсними актів приймання-передачі та застосування наслідків їх недійсності, у задоволенні яких суд апеляційної інстанції відмовив, зокрема, в зв`язку з недоведенням позивачем, що вказані правочини не направлені на реальне настання правових наслідків, а також вчинені з метою порушення майнових прав ПАТ "Діамантбанк" як кредитора.
62.          Безвідносно до висновків суду касаційної інстанції про відсутність підстав для формування висновку, про який скаржник зазначає у касаційній скарзі, Верховний Суд зазначає, що аргументи скаржника на спростування висновків суду апеляційної інстанції про відсутність у спірних правочинів ознак фіктивності не знайшли свого підтвердження під час касаційного розгляду справи (визначені пунктами 1, 2 частини 2 статті 287 ГПК України підстави касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції не підтвердилися), а тому доводи скаржника щодо помилковості висновків суду апеляційної інстанції в частині майнових інтересів ПАТ "Діамантбанк" не можуть бути самостійною підставою для скасування постанови суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог.
63.          Інші доводи касаційної скарги Суд відхиляє, оскільки вони не мають вирішального значення для правильного вирішення цього спору та   /   або не підпадають під правове регулювання частини 2 статті 287 ГПК України, а тому Суд в силу приписів статей 287 і 300 ГПК України не надає їм оцінку.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
64.          Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
65.          Оскільки після відкриття касаційного провадження у справі виявилося, що висновки щодо застосування норм права, які викладені у постановах Верховного Суду та, на які посилався скаржник у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними, касаційне провадження за касаційною ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста", в частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, необхідно закрити на підставі пункту 5 частини 1 статті 296 ГПК України.
66.          У решті доводи касаційної скарги позивача не свідчать про наявність підстав для скасування постанови суду апеляційної інстанції, у зв`язку з чим касаційна скарга в цій частині підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції - без змін.
Розподіл судових витрат
67.          Оскільки суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін оскаржуване судове рішення, відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати необхідно покласти на скаржника.
Керуючись статтями 296, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційне провадження у справі № 903/363/21 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.11.2021 в частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, закрити.
2. У решті касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" залишити без задоволення, а постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.11.2021 у справі №   903/363/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          О. В. Случ 

Судді                                                                                                    Н. О. Волковицька 

                                                                                                    С.   К.   Могил