КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №592/5063/21                                                                                      головуючий у І інстанції: Петренко Н.О. провадження 22-ц/824/4679/2022                                                                                            доповідач: Сліпченко О.І.

ПОСТАНОВА
Іменем України
22 серпня 2022 року                                                                                    м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Сліпченка О.І. (суддя-доповідач), Сушко Л.П. Суханової Є.М.
 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 08 жовтня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
 
ВСТАНОВИВ:
У квітня 2021 року представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся з вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що 06 вересня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду відповідно до якої з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань була встановлена заборгованість у розмірі 70 142,83 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, за умови належного виконання зобов`язань.
Відповідач у порушення умов договору зобов`язання за додатковою угодою належним чином не виконав.
Постановою Сумського апеляційного суду від 18 березня 2020 року заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 червня 2017 року скасовано та постановлено нове, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором від 06 вересня 2012 року за тілом кредиту та процентами в сумі 43258,88 грн.
У зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором у відповідача станом на 09 квітня 2021 року виникла заборгованість у розмірі 23 842,68 грн., яка складається з:              19 611,21 грн. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язань; 4231,47 грн. - 3 % річних від простроченої суми.
Позивач просив стягнути із відповідача 23 842,68 грн. та судові витрати. 
 
Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 08 жовтня 2021 року позов задоволено.
Стягнено із  ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість у розмірі 23 842,68 грн. та судовий збір - 2270 грн.
Не погоджуючись із вказаним рішенням  ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.
Зазначає, що місцевий суд невірно розрахував розмір заборгованості, визначивши невірну суму основної заборгованості, а саме 52 277,73 грн., а не 43 258,88 грн. стягнених рішенням суду.
Крім того, вважає, що суд першої інстанції повинен був застосувати наслідки спливу позовної давності, з огляду на початок розрахункового періоду заборгованості із серпня   2015 року. 
Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом строк не надходив.  
 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
 
Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. 
Ці дані встановлюються такими засобами;
1)                 письмовими, речовими і електронними доказами;
2)                 висновками експертів
3)                 показань свідків.
Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.
 
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України.
Колегія суддів погоджується з такими висновками, при цьому при розрахунку розміру заборгованості місцевий суд допустився помилки, з огляду на наступне.
 
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 18 листопада 2004 року між ПАТ КБ «Приватбанк» правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н.
06 вересня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду відповідно до якої з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за договором                    № 6000113 від 18 листопада 2004 року була встановлена заборгованість у розмірі                      70 142,83 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, за умови належного виконання зобов`язань.
Зобов`язання за кредитним договором відповідачем не виконуються, внаслідок чого, рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 червня 2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за додатковою угодою від 02 квітня 2013 року до договору № б/н від 18 листопада 2004 року в розмірі 104 890,10 грн. та судові витрати в розмірі 1600,00 грн. (а.с. 36).
Постановою Сумського апеляційного суду від 18 березня 2020 року заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 червня 2017 року скасовано та постановлено нове, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором від 06 вересня 2012 року за тілом кредиту та процентами в сумі 43258,88 грн., у задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 37-39).
 
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.  
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.
У відповідності до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно  до ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 ЦК України входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
 
Місцевий суд вірно зазначив, що між сторонами виникло грошове зобов`язання, а його невиконання зумовлює застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.
При цьому, розмір заборгованості, стягнений із відповідача постановою Сумського апеляційного суду від 18 березня 2020 року становить 43258,88 грн.
Вищевказана сума стягнення за договором за період до 30 серпня 2015 року, а тому за користування коштами до 31 серпня 2018 року, як це вимагає позивач, на відповідача покладена відповідальність у відповідності до ст. 625 ЦК України.
Місцевий суд в своїх розрахунках невірно визначив, що заборгованість зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних має розраховуватись від суми 52 277,73 грн.
Колегія суддів зазначає, що основна сума боргу становить 43 258,88 грн., а розмір заборгованості за період з 31 серпня 2015 року по 31 серпня 2018 року у відповідності до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних становить - 20 022,62 грн.
3 % річних становлять - 3 896,85 грн., розрахунок здійснений за формулою:
Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де
С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення.
Інфляційні втрати становлять - 16 125,77 грн., розрахунок здійснений за формулою:
ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 )
ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,
......
ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.
Таким чином, сума яка підлягає стягненню із ОСОБА_1 становить 20 022,62 грн.
Доводи апеляційної скарги з приводу необхідності застосування строків позовної давності не приймаються до уваги, оскільки АТ КБ «Приватбанк» звернулось із позовом в межах трьох років після набрання остаточного рішення, щодо стягнення основної суми заборгованості, законної сили, тобто строк позовної давності не пропущено. 
 
Відповідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи те, що місцевим судом було невірно з`ясовано обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь Банку заборгованості в сумі 20 022,62 грн.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі задоволення позову - на відповідача.
Позивачем було сплачено судовий збір в сумі 2270 грн., а відповідачем - 3405 грн., що в сумі становить 5 675 грн., позовні вимоги задоволені частково(83,98%), тому розмір судового збору, який повинен бути покладений на відповідача становить - 4 765,87 грн., тобто, враховуючи сплачені сторонами суми, із відповідача підлягає стягненню на користь позивача 1 360,87 грн. (4 765,87-3405). 
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити частково.
Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 08 жовтня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» (код ЄДРПОУ: 14360570, 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, МФО 305299) заборгованість за кредитним договором від 06 вересня 2012 року за період з 31 серпня 2015 року по 31серпня 2018 року в сумі 20 022  (двадцять тисяч двадцятьдві) грн. 62коп., яка складається з інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми заборгованості.
Стягнути із ОСОБА_1 (  ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» (код ЄДРПОУ: 14360570, 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, МФО 305299)  судовий збір у розмірі 4 765 ( чотири тисячі сімсот шістдесят п`ять) грн. 87 коп.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено «22» серпня 2022 року.

                                                                                           О.І. Сліпченко 
 
Є.М. Суханова
                                                                                                        Л.П. Сушко