П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

11 травня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/13520/21	
Головуючий в 1 інстанції: Катаєва Е.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Турецької І. О.,
суддів – Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Дабіжі Олени Анатоліївни, що діє в інтересах фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2021 року у справі за позовом Головного управління ДПС в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.
У липні 2021 року Головне управління ДПС в Одеській області (далі – ГУ ДПС в Одеській області) звернулося до суду першої інстанції з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ), в якому просило стягнути, з останньої, податковий борг, що утворився у зв`язку з невиконанням платником податків обов`язку щодо сплати єдиного податку з фізичних осіб, податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування та військового збору. Сума, яка підлягає стягненню, як зазначив позивач, складає 126  580,72 грн.
В обґрунтування позову ГУ ДПС в Одеській області покликається на норми Податкового кодексу України, які зобов`язують платника податків сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також встановлюють обов`язок органу державної податкової служби надсилати (вручати) податкову вимогу, у разі, коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки.
У зв`язку з несплатою податкового боргу, як указує позивач, ФОП ОСОБА_1 направлена податкова вимога форми «Ф» № 223296-53 від 24.09.2019, яка платником податків не виконана.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2021 року, ухваленого за результатами розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), позов ГУ ДПС в Одеській області – задоволено.
Суд стягнув з ФОП ОСОБА_1 на користь держави податковий борг у загальній сумі 126 580,72 грн, зокрема, з єдиного податку з фізичних осіб у розмірі 4863,25 грн; з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 507,48 грн; з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування 4 706,51 грн; з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості у сумі 116 503,48грн.
Задовольняючи вимоги щодо стягнення податкового боргу, суд першої інстанції погодився з доводами ГУ ДПС в Одеській області, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Окреслюючи межі предмета доказування у цій справі, суд встановив, що відповідачка не спростовує наявність у неї податкового боргу, але вважає, що не повинна його погашати, оскільки відсутнє використання об`єктів нерухомості, а також у зв`язку з пропущенням контролюючим органом строку звернення до суду, відповідно до приписів статті 102 Податкового кодексу України.
Оцінюючи наведені доводи відповідачки, суд першої інстанції визнав їх необґрунтованими, зазначивши, що невикористання об`єктів нерухомості у господарській діяльності не звільняє платника податків від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а також зазначив про дотримання контролюючим органом строків встановлених статтею 102 Податкового кодексу України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.
Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, адвокат Дабіжа О. А., в апеляційній скарзі, просить його скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості, що утворилася за військовим збором, за податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за податком на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, за єдиним податком з фізичних осіб на загальну суму 10  352,08 грн, адвокат указує про їх сплату ОСОБА_1 як до ухвалення судового рішення так і після.
Пояснюючи неподання даних доказів до суду першої інстанції, адвокат зазначає про знаходження ФОП ОСОБА_1 на денному стаціонарі центру первинної медико – санітарної допомоги в період з 04.10.2021 по 14.10.2021 у зв`язку з проходженням лікування від коронавірусної хвороби.

Далі, адвокат вказує на підстави для скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення з її довірительки заборгованості зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на загальну суму 116 295,65 грн.
Такими підставами, на її думку, є:
-                    припинення у 2014 році права власності ФОП ОСОБА_1 на нежитлові приміщення;
-                    податковий борг є безнадійним, оскільки минув строк давності для його стягнення.

Зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, адвокат зазначає, що суд проігнорував її клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін, що позбавило її довірительку можливості в повній мірі реалізувати свої права, а саме: надати відповідні докази про відсутність податкового боргу.

У відзиві на апеляцію ГУ ДПС в Одеській області зазначає про необґрунтованість її доводів та про відсутність підстав для її задоволення.
ГУ ДПС в Одеській області не заперечує проти доводів скаржниці про часткове погашення податкової заборгованості, але вказує, що дані обставини не впливають на правильність рішення суду першої інстанції.
Далі, контролюючий орган звертає увагу на те, що ним скасовані податкові повідомлення – рішення, за якими ФОП ОСОБА_1 нараховувався податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на об`єкти нежитлової нерухомості, що вибули з її власності. Пояснюючи дані обставини, позивачка указує, що неправомірне нарахування податку відбулося у зв`язку з ненаданням платником податків відповідних документів для проведення звірки.
Не погоджуючись з доводами адвоката ОСОБА_2 про пропущення строків звернення до суду з вимогами про стягнення податкового боргу, ГУ ДПС в Одеській області указує на встановлення мораторію на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18.03.2020 по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України коронавірусної хвороби (COVID-19).

Ураховуючи, що апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції, відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.
18.03.2013 ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована Біляївською районною ДПІ Одеської області, як фізична особа – підприємець (номер державної реєстрації 25310000000063544) та перебуває на обліку як платник податків з 19.03.2013 (а.с.29-30).
Основним видом економічної діяльності ФОП ОСОБА_1 є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.
У відповідності до заяви про застосування спрощеної системи оподаткування від 15.03.2017 № 4638/П, ФОП ОСОБА_1 було обрано ставку єдиного податку другої групи (а.с.32-33).
Починаючи з серпня 2019 року ОСОБА_1 не сплачувала єдиний податок у повному обсязі та згідно з розрахунком заборгованості, а також інтегрованої картки платника податку по сплаті єдиного податку з фізичних осіб, у неї виникла заборгованість по сплаті даного податку, станом на 01.04.2020 - 4 859,51 грн.
У зв`язку з нарахуванням на дану заборгованість пені в сумі 3,74 грн, заборгованість по єдиному податку стала складати 4 863,25 грн (а.с.9, 13-16).
До того ж, ОСОБА_1 не сплатила, визначені в Податковій декларації №9372084846 від 09.02.2021 про майновий стан і доходи за 2020 рік податкові зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 4 706,51 грн та по військовому збору на суму 507,48 грн (а.с.31).
13.08.2021 ОСОБА_1 до державного бюджету був сплачений військовий збір в сумі 510 грн, а також податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 275 грн.
15.12.2021 ОСОБА_1 сплатила до державного бюджету податок з доходів фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 4 710 грн та єдиний податок з фізичних осіб в сумі 4 860 грн.

Далі, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 є власником наступних об`єктів нерухомого майна:
квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 67,2 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухома майна 31374131, має статус нежитлової будівлі;
нежитлова будівля 1-ш по АДРЕСА_2 загальною площею 617,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 38414485;
нежитлова будівля по АДРЕСА_3 , загальною площею 3185,5 кв. м., - реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 38414682, 1/2 частка власності.

22.07.2013, за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, припинено право власності ОСОБА_1 на:
нежитлову будівлю 1-ц по АДРЕСА_2 , загальною площею 224,3 кв. м., реєстраційний номер об`єкт нерухомого майна 38412208;
нежитлову будівлю 1-ж по АДРЕСА_2 , загальною площею 1 594,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 38414367. Дані об`єкти нерухомого майна перейшли у власність ОСОБА_3 

ФОП ОСОБА_1 не скористалася правом звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки даних щодо об`єктів нерухомості, тому, за усіма вище перерахованими об`єктами нерухомості ГУ ДПС в Одеській області нарахувало податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за наступними податковими повідомленнями – рішеннями.

Від 07.05.2018:
№0028957-0000-1509 на суму 4 940,00 грн;
№0028958-0000-1509 на суму 12 742,00 грн;
№0028959-0000-1509 на суму 12 755,20 грн;
№0028961-0000-1509 на суму 1 794,40 грн.

Від 30.06.2020:

№0109330-5306-1509 на суму 33 267,16 грн;
№0109331-5306-1509 на суму 4 680,02 грн;
№0109332-5306-1509 на суму 33 232,73 грн;
№0109333-5306-1509 на суму 12 884,14 грн;

Після ознайомлення з апеляційною скаргою ФОП ОСОБА_1 та перевірки обставин того, що ФОП ОСОБА_1 не є власницею нежитлової нерухомості загальною площею 224,3 кв. м., реєстраційний номер об`єкт нерухомого майна 38412208 та загальною площею 1 594,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 38414367, ГУ ДПС в Одеській області внесла зміни до інформаційно – телекомунікаційної системи ДПС стосовно нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 та 2019 роки, за даними об`єктами, та скасувала наступні податкові повідомлення - рішення від 07.05.2018:
№0028959-0000-1509 на суму 12 755,20 грн;
№0028961-0000-1509 на суму 1 794,40 грн.

Від 30.06.2020:

№0109330-5306-1509 на суму 33 267,16 грн;
№0109331-5306-1509 на суму 4 680,02 грн.

На момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції, заборгованість відповідачки щодо податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості залишилася в сумі 12  742 грн.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.
Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що наявні підстави для часткового задоволення апеляції, з огляду на таке.

Стаття 67 Конституції України зобов`язує кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
З наведеною нормою Конституції кореспондує підпункт 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України, яким встановлено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Підпунктом 14.1.39 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України  унормовано, що грошове зобов`язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Податковий борг, за приписами підпункту14.1.175. пункту 14.1 ст.14 Податкового кодексу України, це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Згідно з пунктом 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Пунктом 59.4 статті 59 Податкового кодексу України, передбачено, що податкова вимога надсилається також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Стаття 266 Податкового кодексу України регулює порядок нарахування та сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки
Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Підпункти 266.3.1, 266.3.2, 266.3.3 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України унормовують, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт.
За приписами  підпункту 266.9.1. пункту 266.9 статті 266 Податкового кодексу України податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України.
Фізичні особи можуть сплачувати податок у сільській та селищній місцевості через каси сільських (селищних) рад або рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, за квитанцією про прийняття податків.
За приписами підпункту 266.7.3 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки даних щодо:
об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку;
розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку;
права на користування пільгою із сплати податку;
розміру ставки податку;
нарахованої суми податку.
У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за своєю податковою адресою платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Розглядаючи доводи адвоката Дабіжі О.А. про наявність поважних причин щодо неподання до суду першої інстанції доказів, які мають суттєве значення для вирішення даної справи, колегія суддів установила таке.

Адвокат Дабіжа О.А. надала до суду апеляційної інстанції платіжні доручення від 13.08.2021 за №333 та №334 про сплату відповідачкою військового збору в сумі 510 грн та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в сумі 275 грн.
Також адвокатом були надані платіжні доручення від 15.12.2021 за №348 та №350 про сплату відповідачкою ПДФО, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 4 710 грн та про сплату єдиного податку з фізичних осіб в сумі 4 860 грн.
На підтвердження припинення, 22.07.2013, право власності на об`єкти нерухомого майна, загальною площею 224,3 кв. м. та загальною площею 1 594,4 кв. м. представник відповідачки надала витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Досліджуючи надані документи, колегія суддів встановила, що оплата, яка була проведена 13.08.2021 відбувалася після подання ГУ ДПС в Одеській області позову, але до відкриття провадження в даній справі. Оплата, що проведена 15.12.2021, відбувалася після ухвалення судом першої інстанції рішення.
Адвокат Дабіжа О.А. в обґрунтування поважності причин ненадання доказів наголошує на тому, що її довірителька хворіла на COVID-19 з 04.10.2021 по 14.10.2021 та знаходилася у денному стаціонарі.
Проте, фактичні обставини справи свідчать, що такі аргументи адвоката не заслуговують на довіру.
Так, хвороба ОСОБА_1 не завадила їй 06.10.2021 укласти договір з адвокатом на надання правової допомоги.
На підставі цього, 11.10.2021 адвокат ознайомилася з матеріалами справи, 21.10.2021 надала відзив на позов, але в цьому документі жодного разу не згадувалося про здійснення ФОП ОСОБА_1 погашення податкової заборгованості, а також про те, що два об`єкти нежитлової нерухомості вибули з її володіння.
На думку колегії суддів, нічого не заважало відповідачці надати самостійно або через свого представника платіжні дорученні від 13.08.2021 про часткову сплату податкової заборгованості.
Також доводом представниці відповідачки про поважність причин ненадання до суду першої інстанції доказів є те, що її клопотання про розгляд справи з викликом сторін було проігноровано судом першої інстанції, що позбавило її довірительку надати наведені документи пізніше, під час розгляду справи в суді.

Колегія суддів не погоджується з таким доводом, оскільки клопотання про розгляд справи з викликом сторін, як того вимагає стаття 167 КАС України, адвокатом Дабіжею О.А. до суду першої інстанції не подавалося, таке прохання було зазначено в резолютивній частині відзиву, без будь – якого обґрунтування.
За таких умов, як вважає колегія суддів, у суду першої інстанції були відсутні підстави приймати процесуальне рішення, а це свідчить про відсутність, з боку суду першої інстанції, порушень норм процесуального права.
Окрім того, колегія суддів не поділяє позицію адвоката Дабіжі О.А., що наведені обставини стали перешкодою для подання ОСОБА_1 документів про відчуження, на користь іншої особи, нерухомого майна, яке являлося об`єктом оподаткування.
Отже, якщо відповідачка не мала таких документів в своєму розпорядженні вона повинна була заявити про це суду та просити витребувати відповідні докази.
Резюмуючи викладене, суд не вбачає поважних причин, які об`єктивно не залежали від відповідачки щодо подання відповідних доказів.

Частина 4 статті 308 КАС України унормовує, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачачи винятковість випадків для прийняття доказів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що в даній справі з`явилися нові обставини і на їх підтвердження надані належні та допустимі докази.
Понад те, ГУ ДПС в Одеській області, дослідивши докази сплати ФОП ОСОБА_1 , згідно платіжних доручень №№333, 334 від 13.08.2021, військового збору в сумі 510 грн. та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 275 грн прийняло їх до уваги та зменшило в інформаційно – телекомунікаційній системі ДПС податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 59211,78 грн, військового збору в сумі 510 грн.
Отже, за таких підстав, суд апеляційної інстанції прийняв до уваги надані, до апеляції докази, які свідчать про підстави для зменшення суми податкового боргу.
Натомість обставини оплати ФОП ОСОБА_1 за платіжними дорученнями від 15.12.2021 за №№348, 350 - ПДФО на суму 4 710 грн та єдиного податку з фізичних осіб в сумі 4 860 грн, на правильність рішення суду не впливають, а можуть бути враховані контролюючим органом при перевірці виконання податкової вимоги.

Досліджуючи доводи скаржниці про порушення контролюючим органом статті 102 Податкового кодексу України, колегія суддів установила таке.

Відповідно до підпункту 266.10.3. пункту 266.10 статті 266 Податкового кодексу України податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.

За приписами пункту 102.1. статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання  податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4  статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Відповідно пункту 102.4 статті 102 Податкового кодексу України у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у  пункті 102.1  цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу, крім випадків, передбачених  абзацом третім  пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відкинув доводи адвоката Дабіжі О.А. про пропуск контролюючим органом 1095 днів для стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, відповідно до статті 266 Податкового кодексу України базовим податковим (звітним) періодом є календарний рік.
Податкове зобов`язання визначається контролюючим органом до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Таким чином, податкові зобов`язання відповідачці з вказаного податку були визначені у податкових повідомленнях-рішеннях від 07.05.2018, тобто до 01 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) - 2017.
Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, податкові повідомлення-рішення отримані ФОП ОСОБА_1 11.03.2019 і за приписами пункту 266.10 статті 266 Податкового кодексу України, платник податків повинен був їх оплатити протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
За такого правового регулювання, колегія суддів вважає, що контролюючий орган дотримався строків для ініціювання стягнення з ОСОБА_1 несплаченого податку.
Також колегія суддів поділяє позицію суду першої інстанції про те, що встановлення, відповідно до пункту 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, мораторію на проведення, у тому числі документальних перевірок, зупинило строки давності, встановлені статтею 102 Податкового кодексу України.

Узагальнюючи викладене, колегія суддів вважає, що існують підстави, відповідно до приписів статті 317 КАС України, для зміни судового рішення, як його мотивувальної частини так і резолютивної. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на результат апеляційного розгляду, судові витрати розподілу не підлягають.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Відповідно до вимог ст. 263 КАС України, суд розглядає справи щодо стягнення грошових сум, що ґрунтуються на рішеннях суб`єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження та сума яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ураховуючи, що дана справа правомірно була розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), після її перегляду в апеляційному порядку, відсутні підстави для касаційного оскарження.

Керуючись статтями: 308, 311, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Дабіжі Олени Миколаївни, що діє в інтересах фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2021 року – змінити, виклавши мотивувальну його частину в редакції цієї постанови, а резолютивну частину в такій редакції.
Позов Головного управління ДПС в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу задовольнити частково.
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави податковий борг, що складається:
з єдиного податку з фізичних осіб (18050400) в сумі 4 859,51 (чотири тисячі вісімсот п`ятдесят дев`ять) грн, 51 коп. на бюджетний рахунок UA№838999980314030699000015652, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код 37607526, КБК 18050400, отримувач коштів ГУК в Одеській області;
з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування (11010500) в сумі 4 706,51 (чотири тисячі сімсот шість) грн 51 коп. на бюджетний рахунок UA№748999980333149341000015652, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код 37607526, КБК 11010500, отримувач коштів ГУК в Одеській області;
з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості у сумі 12  742 (дванадцять тисяч сімсот сорок дві) грн. на бюджетний рахунок UA№938999980314010512000015652, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код 37607526, КБК 18010300, отримувач коштів ГУК в Одеській області.

В іншій частині позову – відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя                                                             І. О. Турецька

суддя                                                                                 Л. В. Стас

суддя                                                                                 Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 11.05.2022.