КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  
           
Справа № 369/4334/20                                                                          Головуючий у 1-й інст. - Дубас Т.В.
Апеляційне провадження  22-ц/824/4449/2022                                       Доповідач - Рубан С.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
         15 квітня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                                   головуючого судді            Рубан  С.М.
                                   суддів                       Заришняк Г.М., Кулікова С.В.
                                  
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 грудня 2020 рокуу справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-
 
В С Т А Н О В И В :
 
У квітні 2020 року ОСОБА_3 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до  ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
 
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02  травня 2019 року близько 10 год. 00 хв., ОСОБА_1 , керуючи технічно справним автомобілем Mercedes д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись в м Боярка, в порушення вимог Правил дорожнього руху здійснив зіткнення з автомобілем Renault д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті чого були пошкоджені вказані транспортні засоби.
 
Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.08.2019 року у справі №369/5999/19 та постановою Київського апеляційного суду від 02.12.2019 року визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення ОСОБА_1 .
Посилався на те, що автомобіль марки Renault д.н.з. НОМЕР_2 належав на момент ДТП ОСОБА_4 на праві власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.
Відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку № 596-19 від 16.05.2019 року вартість матеріального збитку автомобіля марки Renault д.н.з. НОМЕР_2 дорівнює ринковій вартості КТЗ до пошкодження та складає 204 341 грн 27 коп.
Відповідно до Звіту про утилізаційну вартість № 596-19 ост від 20.03.2020 року утилізаційна вартість автомобіля марки Renault д.н.з. НОМЕР_2 складає 38 558 грн 09 коп.
Вказує на те, що різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди складає: 165 783 грн 18 коп., (204 341 грн 27 коп.-38 558 грн 09 грн.) де:
204 341 грн 27 коп. - ринкова вартість КТЗ до пошкодження;
38 558 грн 09 коп. - вартість КТЗ в пошкодженому стані;
165 783 грн 18 коп. - різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо- транспортної пригоди.
 Посилався на те, що позивачем були понесені витрати на проведення дослідження у розмірі 4 000, 00 грн. Вказана сума підлягає стягненню з відповідача.
Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Mercedes д.н.з. НОМЕР_1 на момент ДТП була застрахована за полісом обов`язкового страхування власника наземного транспортного засобу НОМЕР_3 в ТДВ СК «Альфа-Гарант», то остання керуючись Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодувала позивачу завдані збитки в розмірі 99 000 грн. 00 коп. (ліміт відповідальності за шкоду завдану майну на одного потерпілого з відрахуванням франшизи 1000, 00 грн.).
 
Розрахунок залишкової суми матеріального збитку має наступний вигляд: 165 783 грн 18 коп. (різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди) - 99 000, 00 грн. (ліміт відповідальності відшкодований страховою компанією) + 1000 (розмір франшизи) = 67 783 (шістдесят сім тисяч сімсот вісімдесят три) грн 18 коп.
Посилався на те, що автомобіль Renault д.н.з. НОМЕР_2 був куплений позивачем 27.04.2019 року в цілях здачі в оренду.
30 квітня 2019 року між позивачем та ОСОБА_5 був укладений договір оренди транспортного засобу № б/н. ДТП відбулося 02 травня 2019 року. 
Посилався на те, що втрачений дохід від простою машини в день складає 400 грн. За період з 03 травня 2019 року по 03 травня 2020 року сума втраченого доходу від оренди транспортного засобу Renault д.н.з. НОМЕР_2 склала 146 000 грн.
Крім того, посилався на те, що з дати  скоєння ДТП, а саме 02 травня 2019 року по сьогоднішній день зі сторони відповідача не було жодних дій по матеріальній компенсації позивачу за пошкодження автомобіля.
Позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду - 66 783 грн 18 коп., розмір франшизи - 1 000 (одна тисяча) грн 00 коп., моральну шкоду - 10 000,00 грн., витрати на проведення досліджень - 4 000,00 грн., та втрачений дохід - 146 000,00 грн., : разом - 227 783 грн 18 коп. Судові витрати покласти на відповідача. 
 
Заочним рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 31 грудня 2021 року позов ОСОБА_3 - задоволено частково.
 
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду завдану в результаті ДТП - 66 783 грн 18 коп., франшизи - 1 000 грн., моральну шкоду 5 000, 00 грн., витрати на проведення дослідження  - 4 000,00 грн., втрачений дохід 146 000, 00 грн., судовий збір за подачу до суду позовної заяви 3 118 грн 63 коп., судовий збір за подачу до суду заяви про забезпечення позову 420 грн 40 коп., а всього 226 322 грн 21 коп.
 
В решті позовних вимог - відмовлено.
 
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 листопада 2021 року в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 грудня 2020 року- відмовлено.
  
Не погоджуючись з заочним рішенням суду,  17 грудня 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2  подав апеляційну скаргу,в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позовних вимог відмовити та вирішити питання про розподіл судових витрат.
 
Посилається на те, що судом першої інстанції безпідставно була прийнята до розгляду позовна заява ОСОБА_3 , яка не відповідає вимогам статей 175-177 ЦПК України, оскільки ОСОБА_3 не являється власником автомобіля, а власником автомобіля є ОСОБА_4 .
 
Крім того, посилається на те, що договір оренди на який посилається суд першої інстанції був заключений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6   в порушення вимог ст. 799 ЦК України, який обов`язково підлягає нотаріальному посвідченню. Окрім зазначеного автомобіль відповідно до вимог статей 761-765 ЦК України не передано орендарю. Також не обліковано та не зареєстровано договір транспортного засобу відповідно до вимог Податкового кодексу та не сплачені відповідні податки.
 
Також, посилається на те, що позивачем було надано фіктивні документи про утилізацію автомобіля, які в подальшому судом першої інстанції належним чином не було перевірено, оскільки вищевказаний автомобіль не було утилізовано згідно акту на який посилається суд першої інстанції при винесенні рішення, автомобіль не знято з державного обліку, автомобіль було відремонтовано та він далі їздить по дорогам України, відповідач сам власне неодноразово бачив автомобіль у м. Боярка і перевіряв по базі даних МРЕО.
 
Посилається на те, що ОСОБА_1 є неналежним відповідачем у справі, оскільки він застрахував свою цивільну відповідальність у ТДВ СК «Альфа -Гарант» та на нього може  бути звернено стягнення лише в порядку регресу відповідно до ст. 1191 ЦК України.
 
Крім того, посилається на те, що відповідач не з'явився до суду першої інстанції у судове засідання  та не повідомив про причини неявки з поважних причин, оскільки про наявність судового процесу ОСОБА_1 не був обізнаний, а тому фізично був позбавлений можливості бути присутнім на суді.
 
Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_7 надіслала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечувала  проти задоволення апеляційної скарги.
 
Посилається на те, що ОСОБА_3 на момент настання ДТП був законним користувачем пошкодженого транспортного засобу і правомірно експлуатував цей засіб на законних підставах,  тому він має право на відшкодування шкоди, як від страховика, так і від водія винного в ДТП.
 
Крім того, посилається на те, що в матеріалах справи наявне нотаріальне доручення № 1324 від ОСОБА_4 , яка уповноважила позивача на вчинення дій від її імені, включаючи отримання відшкодування заподіяної шкоди, а також виконувати всі інші юридично значущі дії, пов`язані з цією довіреністю.
 
Посилається на те, що в матеріалах справи наявна письмова заява ОСОБА_4 , в якій вона просить суд стягнути матеріальні збитки на користь позивача.
 
Посилається на те, що 30 квітня 2019 року між позивачем та ОСОБА_5 був укладений договір оренди транспортного засобу № б/н. Відповідно до даного договору ОСОБА_5 мав отримати в тимчасове оплатне володіння та користування легковий автомобіль Renault д.н.з. НОМЕР_2 . Строк оренди складає з 3 травня 2019 року по 3 травня 2020 року. Пунктом 5.1. передбачено що розмір оренди становить 400 грн. доба. Таким чином за період з 03 травня 2019 року по 03 травня 2020 року сума втраченого доходу від оренди транспортного засобу Renault д.н.з. НОМЕР_2 склала 146 000 грн.
 
Крім того, посилається на те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що у даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем оспорювався чи визнавався недійсним.
 
Посилається на те, що підставою для звернення до суду було стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.
 
ОСОБА_4 надіслала до суду пояснення на апеляційну скаргу, в яких заперечувала  проти задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.
 
Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 з вини відповідача ОСОБА_1 було завдано майнову шкоду, а саме пошкоджено належний позивачу автомобіль, а також те, що відповідальність останнього була застрахована згідно полісу ОСЦВП, тому відповідач зобов`язаний відшкодувати заподіяну позивачу шкоду, що складає різницю між фактичним розміром шкоди, а саме 66 783 грн 18 коп.
 
Також з відповідача на користь позивача підлягають стягненню франшиза 1 000 грн та витрати на проведення досліджень 4 000 грн.
 
Частково  задовольняючи  позовні вимоги про  відшкодування  моральної шкоди,  суд першої інстанції  виходив з  того,  що винні  дії  відповідача призвели до  пошкодження  належного  позивачу майна, що  зумовило  моральні  переживання, порушення  звичайного   способу життя, яке завдало  душевних страждань.
 
Задовольняючи вимоги в частині стягнення з відповідача втрачений дохід у розмірі 146 000, 00 грн. суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 завдано збитків у результаті порушення його цивільного права.
 
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновком суду виходячи з наступного.
 
Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 
1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;
3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;
4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;
5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;
6) як розподілити між сторонами судові витрати;
7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;
8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).    
 
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
 
Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним судом, 02 травня 2019 року приблизно о 10 годині 00 хвилин водій ОСОБА_1 на перехресті вулиць Шевченка - провулок Байкальський в м. Боярка, Києво-Святошинського району, Київської області, керуючи транспортним засобом Mercedes Benz Vito , д/н НОМЕР_1 , не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, допустив зіткнення з транспортним засобом Renault, д/н НОМЕР_2 , який рухався попереду, в результаті зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження, своїми діями ОСОБА_1 порушив п.12.1., п.13.1. ПДР.
Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.08.2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду строків, передбачених статтею 38 КУпАП. Дана постанова суду залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 02 грудня 2019 року. (а.с. 36-37).
Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. у справі „Шмалько проти України" (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина „судового розгляду".
В результаті ДТП автомобіль позивача зазнав значних механічних пошкоджень, що призвело до завдання йому збитку.
Автомобіль марки Renault д.н.з. НОМЕР_2 належав на момент ДТП ОСОБА_4 на праві власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.
Згідно довіреності від 27.04.2019 року ОСОБА_4 уповноважила ОСОБА_3 керувати вищевказаним автомобілем, у випадку спричинення автомобілю пошкодження іншими особами в результаті ДТП укладати угоди про відшкодування заподіяної шкоди, одержувати та сплачувати за такими угодами грошові суми.
Відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку № 596-19 від 16.05.2019 року вартість матеріального збитку автомобіля марки Renault д.н.з. НОМЕР_2 дорівнює ринковій вартості КТЗ до пошкодження та складає 204 341 грн 27 коп.(а.с.42-89).
Відповідно до Звіту про утилізаційну вартість № 596-19 ост від 20.03.2020 року утилізаційна вартість автомобіля марки Renault д.н.з. НОМЕР_2 складає 38 558 грн 09 коп.(а.с.90-98).
Отже, різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди складає: 165 783 грн 18 коп., (204 341 грн 27 коп.-38 558 грн 09 коп.).
Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Mercedes д.н.з. НОМЕР_1 на момент ДТП була застрахована за полісом обов`язкового страхування власника наземного транспортного засобу АМ/9934181 в ТДВ СК «Альфа-Гарант», яка керуючись Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодувала позивачу завдані збитки в розмірі 99 000 грн. 00 коп. (ліміт відповідальності за шкоду завдану майну на одного потерпілого з відрахуванням франшизи 1 000, 00 грн.).
Судом встановлено, що розрахунок залишкової суми матеріального збитку становить 165 783 грн  18 коп. (різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди) - 99 000, 00 грн. (ліміт відповідальності відшкодований страховою компанією) + 1000 (розмір франшизи) = 67 783 (шістдесят сім тисяч сімсот вісімдесят три) грн. 18 коп.
Цивільно-правова відповідальність юридичної або фізичної особи за завдану майнову шкоду на підставі статті 1166 ЦК України настає за умови доведеності всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою та вина в заподіянні шкоди.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
У п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 роз`яснюється про те, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).
Згідно із роз`ясненнями п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Виходячи з презумції вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
Згідно роз`яснень п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК). Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату.
Відповідно п. 22. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
Відповідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.
Згідно статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 з вини ОСОБА_1 було завдано майнової шкоди, а саме пошкоджено належний позивачу автомобіль, а також те,  що відповідальність останнього була застрахована згідно полісу ОСЦПВ, відповідач зобов`язаний відшкодувати заподіяну позивачу шкоду що складає різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою,  а саме 66 783 грн 18 коп.
Також з відповідача на користь позивача підлягають стягненню франшиза - 1 000 грн. та витрати на проведення досліджень - 4 000,00 грн.
Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої  внаслідок порушення її прав.
Згідно п. п. 2, 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у приниженні ділової репутації фізичної особи.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.9Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.
ОСОБА_3 просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 , як винної у ДТП особи, моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.
Враховуючи обґрунтування моральної шкоди та надані позивачем докази, суд дійшов правильного висновку про стягнення моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн.
Доводи апеляційної скарги про те, що вимоги позивача щодо розміру моральної шкоди не відповідають принципам розумності та справедливості, апеляційний суд не приймає до уваги.
Судом встановлено, що  позивачу спричинені моральні страждання, а саме внаслідок настання ДТП та пошкодження майна позивача, останній пережив моральні страждання та хвилювання, змушений був витрачати час та кошти на відновлення порушеного права, що призвело до негативних змін упорядкованого життя позивача. 
Таким чином, враховуючи характер правопорушення ОСОБА_1 , глибину моральних страждань та хвилювань ОСОБА_3 , а також ступінь вини ОСОБА_1 , стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 5 000 грн є справедливим та правильним.
Апеляційний суд не погоджується з рішенням суду в частині стягнення з відповідача втраченого доходу у сумі 146 000, 00 грн.
 
30 квітня 2019 року між позивачем та ОСОБА_5 був укладений договір оренди транспортного засобу № б/н. Відповідно до даного договору ОСОБА_5 мав отримати в тимчасове оплатне володіння та користування легковий автомобіль Renault д.н.з. НОМЕР_2 . Строк оренди складає з 3 травня 2019 року по 3 травня 2020 року. Пунктом 5.1. передбачено, що розмір оренди становить 400 грн. доба. Таким чином за період з 03 травня 2019 року по 03 травня 2020 року сума втраченого доходу від оренди транспортного засобу Renault д.н.з. НОМЕР_2 склала 146 000 грн.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто, порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Таким чином, під збитками слід розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливо б було відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.
Відповідна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 676/518/17 (провадження № 61-8307св18).
Згідно ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні, оскільки позивачем надано копію договору оренди транспортного засобу який укладений між ОСОБА_3   та ОСОБА_6 в порушення вимог ст. 799 ЦК України.
 
Крім того, як вбачається з п.4 договору оренду строк оренди складає з 03 травня 2019 року по 03 травня 2020 року. (а.с.38).
 
ДТП відбулось 02 травня 2019 року.
 
Акт прийому - передачі автомобіля позивачем відповідачу до 02 травня 2019 року суду не надано. А за відсутності нотаріально посвідченого договору оренди апеляційний суд не вважає наявний  в матеріалах справи договір оренди достатнім доказом для задоволення вимоги про стягнення 17 146, 00 грн втраченого доходу.
 
Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Згідно п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь - якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання  суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
 
         В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2  посилається на розгляд справи судом за не повідомлення належним чином відповідача   ОСОБА_1 про розгляд справи 31 грудня 2020 року.
 
  Матеріали справи не містять доказів про те, що  ОСОБА_1   був належним чином повідомлений про розгляд справи судом першої інстанції на 20 жовтня 2021 року та 31 грудня 2021 року, оскільки не отримував повістки про виклик до суду та не був  присутнім у судовому засіданні (а.с. 144, 145).
 
   Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що справу розглянуто без належного повідомлення відповідача, є обґрунтованими.
 
    Колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, а саме розглянуто справу без належного повідомлення відповідача ОСОБА_1 , що призвело до порушення його процесуальних прав передбачених законом.
 
На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи.
 
Виходячи з наведеного, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
 
Згідно вимог ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
 
З урахуванням розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають відшкодуванню судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого за подання позовної заяви у розмірі 1 061, 53 коп., та з позивача на користь відповідача понесені витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 1 592 грн 30 коп.
 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.
 
 Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 грудня 2020 року - скасувати.
 
Постановити нове рішення наступного змісту.
 
Позовні вимоги ОСОБА_3 - задовольнити частково.
 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_5 адреса: АДРЕСА_2 ) матеріальну шкоду завдану в результаті ДТП - 66 783 грн 18 коп., франшизи - 1 000 грн., моральну шкоду 5 000, 00 грн., витрати на проведення дослідження  - 4 000,00 грн., судовий збір за подачу до суду позовної заяви 1 061 грн 53 коп., судовий збір за подачу до суду заяви про забезпечення позову 420 грн 40 коп., а всього 78 265 грн 11 коп.
 
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
 
Стягнути з  ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_5  адреса:  АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса:  АДРЕСА_1 ) витрати пов`язані із сплатою судового збору при подачі апеляційної скарги в  розмірі 1592 грн. 30  коп., та витрати на правничу допомогу у сумі 5 000 грн.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених  п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.
 
Виготовлено 15 квітня 2022 року, підписано членами колегії суддів та відправлено до Єдиного державного реєстру судових рішень 02 травня 2022 року.

              Головуючий    

 
              Судді