П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

10 серпня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 947/27911/21	
Головуючий в 1 інстанції: Гниличенко М.В.
          
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого   судді - Вербицької Н.В.,
                                           суддів – Джабурії О.В.,
- Кравченка К.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Державного архітектурно – будівельного контролю Одеської міської ради  на рішення Київського районного суду м.Одеси від 23 травня 2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Державного архітектурно – будівельного контролю Одеської міської ради  про скасування постанови,

                                                  В С Т А Н О В И Л А :

17 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м.Одеси з позовною заявою, в якій просив скасувати постанову управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради по справі про адміністративне правопорушення № 110/21 від 12.07.2021 року, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.8 ст.96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5 950 гривень. 
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що жодних самочинних прибудов на його земельній ділянці немає. Позивач зазначив, що перевірка проведена посадовою особою відповідача, за відсутністю ОСОБА_1 , за скаргою сусіда. Безпосередньо позивач, як власник житла, не був присутній при проведенні перевірки, не мав можливості ознайомитися з її результатами, зокрема з актом перевірки, приписом, протоколом, не мав можливості надати пояснення, заперечення та правовстановлюючі документи, які спростовують порушення. Крім того, позивач не приймав участі при розгляді адміністративної справи, не мав можливості надати пояснення та клопотання, оскільки лист про дату слухання справи на 12.07.2021 року ним отримано лише 15.08.2021 року. 
Відповідач заперечував проти задоволення позову, зазначаючи, що оскаржувана постанова прийнята у відповідності до вимог чинного законодавства.
Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 23 травня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.
Визнано незаконною та скасовано постанову заступника начальника інспекційного відділу № 1 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Єфремова Вячеслава Юрійовича № 110/21 від 12 липня 2021 року про накладення штрафу по справі про адміністративне правопорушення у сфері містобудівної діяльності, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.8 ст.96 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5950 гривень, провадження у справі закрито.
Не погоджуючись з прийняти рішенням, відповідач подав  апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Зокрема, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що технічний паспорт 2012 року та в свідоцтві про право на спадщину 2015 року містяться розбіжності, а саме відсутня літня кухня, яка зазначена в технічному паспорті 202 року. Крім того, судом не враховано, що у зв`язку із неявкою ОСОБА_1 , справа про притягнення його до адміністративної відповідальності була відкладена.
В зв`язку із неявкою сторін, які належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, відповідно п.2 ч. 1 ст. 311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження. 
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.
ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка, кадастровий номер 5110136900:50:011:0044 та житловий будинок, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 599 від 11.12.2015 року, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.12.2015 року (а.с.13).
18 травня 2021 року Великодолінською селищною радою Одеського району Одеської області за позивачем зареєстровано право власності на житловий будинок, загальною площею 228,3 кв.м, житловою площею 46,1 кв.м. до складової частини об`єкта нерухомого майна входить: житловий будинок А,Д; літня кухня з мансардою Б,Е; літня кухня В; гараж з мансардою Ж; сарай-З; навіс а,в, мостіння І, огорожа ІІ, ворота ІІІ. Підставою для державної реєстрації права власності позивача визначені свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 599 виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Давидовою К.Ю. від 11.12.2015 року; технічний паспорт б/н, виданий ПП «ТЕРРА- ЮГ Проект» від 21.12.2020 року (а.с.14-15).
В технічному паспорті є відмітка в графі назва будівель та споруд про те, що спірна літня кухня літ. «В» площею 7,56 кв.м, - 1991 року спорудження, фундамент - бетон, стіни цегла, покрівля - шифер, перекриття - цегла, вид опалення - авт.газ., тому відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 24.07.2001 р. № 582/5773 (зі змінами та доповненнями), не є самочинною спорудою (а.с.16, 27).
08 червня 2021 року управлінням Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради видано наказ № 01-13/145 та направлення № 000231  щодо проведення позапланової перевірки на об`єкт самочинного будівництва будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , на предмет дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.(а.с.57-58).
З 09.06.2021 року по 22.06.2021 року відповідачем проведено позапланову перевірку, за результатами якої 22 червня 2021 року складено акт № 000231, припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил з вимогами: усунути порушення у термін до 22.07.2021 року шляхом введення об`єкту в експлуатацію у відповідності до чинного містобудівного законодавства (а.с.62, 84).
Того ж дня, головним спеціалістом інспекційного відділу № 1 управління ДАБК Одеської міської ради Заїченко С.А. складено протокол відносно позивача та вказано, що ним порушено ч.8 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п.12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єкті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011 року. Зокрема, зазначено, що ОСОБА_1 здійснює експлуатацію самочинно збудованої капітальної будівлі літньої кухні літ. «В» на земельній ділянці, за що передбачено відповідальність по ч.8 ст.96 КУпАП (а.с.80).
12 липня 2021 року заступником начальника начальником інспекційного відділу № 1 управління ДАБК Одеської міської ради Єфремовим В.Ю. на підставі матеріалів перевірки. винесено постанову № 110/21 по справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 8 статті 96 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5950 гривень (а.с.93).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що під час прийняття оскаржуваної постанови органом державного архітектурно-будівельного контролю не було дотримано вимог законодавства, порушено право позивача бути присутнім під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, отримувати та ознайомлюватись з актом перевірки, складеним органом державного архітектурно-будівельного контролю, подавати зауваження або заперечення до акта перевірки, складеного органом державного архітектурно-будівельного контролю за результатами перевірки.
Судова колегія не погоджується з таким висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Приписами статей 6, 7 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності” № 3038-VI від 17.02.2011 року, управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, органами державного архітектурно-будівельного контролю, іншими уповноваженими органами містобудування та архітектури, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування, зокрема, шляхом контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, вимог будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об`єктів містобудування (далі - вихідні дані), проектної документації.
Частиною 1 ст. 41 Закону 3038-VI визначено, що державний архітектурно-будівельний контроль, як сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.
З наведеного вбачається, що повноваження органів державного архітектурно-будівельного контролю реалізуються, зокрема, через проведення відповідних заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.
У пункті 2 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 № 553 (далі - Порядок №553) передбачено, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється за дотриманням: 1) вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, проектної документації, будівельних норм, стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об`єктів містобудування, технічних умов, інших нормативних документів під час виконання підготовчих і будівельних робіт, архітектурних, інженерно-технічних і конструктивних рішень, застосування будівельної продукції; 2)порядку здійснення авторського і технічного нагляду, ведення загального та (або) спеціальних журналів обліку виконання робіт (далі - загальні та (або) спеціальні журнали), виконавчої документації, складення актів на виконані будівельно-монтажні та пусконалагоджувальні роботи; 3) інших вимог, установлених законодавством, будівельними нормами, правилами та проектною документацією, щодо створення об`єкта будівництва.
В контексті вказаних норм будівництво об`єкта завершується реєстрацією права власності на об`єкт містобудування, а проведення архітектурно-будівельного контролю здійснюється у процедурі його створення.
Проаналізувавши положення ст. 41 Закону № 3038-VI та Порядку № 553, колегія суддів дійшла висновку про те, що для усунення можливості зловживання правом на перевірки, сукупність заходів, які здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю за додержанням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил можуть здійснюватися лише під час виконання відповідними суб`єктами підготовчих та будівельних робіт.
Тобто, за загальним правилом, такі перевірки можливі щодо тих об`єктів, які знаходяться в процесі будівництва.
Виключенням із цього загального правила є виявлення факту самочинного будівництва у зв`язку з чим, такі перевірки можуть стосуватися й збудованого об`єкту.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові по справі № 826/11106/17 від 28 квітня 2021 року.
Відповідно до п.5 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 553 від 23.05.2011 року, державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.
При цьому, слід зазначити, що відповідно до п.п. 9, 12, 13 Порядку № 553, державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у присутності суб`єктів містобудування або їх представників, які будують або збудували об`єкт будівництва, та посадові особи органу державного архітектурно-будівельного контролю під час його здійснення зобов`язані, зокрема, ознайомлювати суб`єкта містобудування чи уповноважену ним особу з результатами державного архітектурно-будівельного контролю у строки, передбачені законодавством.
Крім того, суб`єкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, має право, зокрема, бути присутнім під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, за результатами перевірки отримувати та ознайомлюватись з актом перевірки, складеним органом державного архітектурно-будівельного контролю, подавати в письмовій формі свої пояснення, зауваження або заперечення до акта перевірки, складеного органом державного архітектурно-будівельного контролю за результатами перевірки.
Таким чином, з аналізу зазначених норм законодавства вбачається, що такий захід державного архітектурно-будівельного контролю, зокрема, як позапланова перевірка, повинен здійснюватись в присутності суб`єкта містобудування, який має ознайомитись з його результатами, зокрема, з актом перевірки, приписом, протоколом та отримувати примірники цих документів, а також має право на надання пояснень, документів, які спростовують порушення, заперечень, тощо.
Пунктами 16, п.17 Порядку № 553 встановлено, що за результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком.
У разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, крім акта перевірки, складається протокол, видається припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил або припис про зупинення підготовчих та/або будівельних робіт.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позапланова перевірка позивача була призначена на підставі звернення ОСОБА_2 у відповідності до п.7 Порядку № 553.
Так, повідомлення щодо проведення перевірки з 08.06.2021 року по 22.06.2021, з вимогою бути присутнім на об`єкті 15.06.2021 року, направлені на адресу позивача 09 червня 2021 року.
Під час перевірки була присутня дружина позивача, що також не заперечується сторонами. Отже, перевірка проводилась у присутності представника забудовника, що спростовує доводи позивача про процедурні порушення управління ДАБК, які позбавили його в участі при проведенні перевірки.  
Доводи відповідача, що 22 червня 2021 року позивач прибув до управління ДАБК в ОМР для ознайомлення з матеріалами перевірки, однак від їх отримання відмовився, підтверджуються фото з відеокамер приміщення відповідача, з яких чітко вбачається дата зйомки.
У зв`язку із відмовою позивача від отримання матеріалів перевірки та повідомлення про розгляд справи повідомлення про розгляд справи про адміністративне правопорушення, зазначені документи направлені на адресу позивача 22 червня 2021 року рекомендованим листом з повідомленням №  6503000006703.
З 02 липня 2021 року діє редакція п.24 Порядку № 553, відповідно до якої матеріали перевірок за результатами державного архітектурно-будівельного контролю (акт, припис, протокол, постанова про накладення штрафу) підписуються відповідною посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю та надсилаються суб`єкту містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, рекомендованим листом та/або за допомогою електронного поштового зв`язку та/або електронного кабінету. Матеріали перевірок вважаються врученими суб`єкту містобудування з моменту їх відправлення.
Судова колегія враховує, що відповідачем вжито вичерпних заходів щодо повідомлення ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення. Зокрема, у зв`язку з відсутністю на дату розгляду справи про адміністративне правопорушення 05.07.2021 року відомостей щодо отримання позивачем матеріалів перевірки, відповідачем розгляд справи було відкладено на 12.07.2021 року, про що повідомлено ОСОБА_1 шляхом направлення листа № 6506504417908 від 05.07.2021 року.
Відповідно до пункту І розділу ІІ Нормативів і нормативних строків пересилання  поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України 28.11.2013  № 958, нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку) місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1;
де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об`єкті поштового зв`язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання;
1, 2, 3, 4, 5 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення.
За приписами п.2 цього розділу, при пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день.
З аналізу вищевикладеного вбачається, що позивач був належним чином та завчасно повідомлений, як про призначення перевірки, під час якої його дружина була присутня, він був повідомлений про результати перевірки та матеріали перевірки направлені йому завчасно, у відповідності до приписів Порядку № 553. Уся поштова кореспонденція направлялась відповідачем за адресою реєстрації позивача, яка співпадає з адресою зазначеною ОСОБА_1 у позові.
Щодо доводів позивача, що він був позбавлений можливості надати докази того, що літня кухня літера «В» побудована ще у 1991 році, а технічний паспорт 2012 року не відповідав дійсності, судова колегія зазначає наступне.
ОСОБА_1 не заперечує експлуатацію спірної будівлі, та наголошує, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину, літня кухня літера «В» входила у загальну площу спадкування, що не відповідає дійсності.
Дослідивши свідоцтво про право на спадщину № 600 від 11.12.2015 року, судова колегія встановила, що спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з житлового будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1 , який в свою чергу складається з житлового будинку літ. «A» житлового будинку лiт «Д», літня кухня з мансардою літ. «Б» літня кухня з мансардою літ. «Е», гараж з мансардою літ. «Ж», сарай літ. « 3», мостіння «І», 1-5 - огорожа, загальна площа 228.3 кв.м., житлова площа 46,1  кв.м.
Ані свідоцтво про право на спадщину, ані інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.12.2015 року, ані технічний паспорт від 2012 року не містять інформації щодо побудованої літньої кухні літера «В». 
Тобто, у всіх документах на житловий будинок, виданих до 2020 року, по АДРЕСА_1 були зазначені дві літні кухні літ «Б» та  «Е», в той час як в технічному паспорті від 21.12.2020 року з`явилась третя літня кухня літера «В».
Викладене підтверджує хибність доводів позивача про те, що літня кухня літера «В» побудована у 1991  році.
Оскільки в технічному паспорті від 08.11.2012 року та в свідоцтві про право на спадщину від 11.12.2015 року відсутня літня кухня пiд лiт. «B», а вже у технічному паспорті від 21.12.2020 року в наявності споруда літньої кухнi пiд лiт. «В», викладене свідчить про самочинне будівництво зазначеної споруди.
Відповідно до ст. 32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та до ДСТУ-Н.Б.В.1.2-16:2013 визначення класу наслідків (відповідальності) (Додаток А), даний об`єкт будівництва відноситься до об`єктів з незначним класом наслідків (відповідальності) - ССI.
Згідно з ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник має право виконувати будівельні роботи після подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюються на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва. затвердженим Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється. 
Згідно приписів ч. 10 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про готовність об`єкта до експлуатації, та за експлуатацію об`єкта без зареєстрованої декларації або сертифіката.
Згідно з даними Реєстру будівельної діяльності, відсутня інформація щодо одержання права на виконання будівельних робіт та готовності об`єкта до експлуатації за адресою: АДРЕСА_1 , що і не заперечується позивачем, оскільки він стверджує про побудову літньої кухні у 1991 році.
Відповідно до ст. 376 Цивільного Кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети або без відповідного документу, який надає право на виконання будівельних робіт чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушенням будівельних норм і правил.
Враховуючи викладене, судова колегія вважає обґрунтованими доводи апелянта, що за результатами проведеної перевірки, встановлено, що ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , здійснює експлуатацію самочинно збудованої капітальної будівлі літньої кухні, що є порушенням ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п. 12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011 року.
Відповідно до ч.8 ст. 96 КУпАП, експлуатація об`єктів, не прийнятих в експлуатацію, а також наведення недостовірних даних у декларації про готовність об`єкта до експлуатації, вчинені щодо об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта тягнуть за собою накладення штрафу від двохсот п`ятдесяти до трьохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Враховуючи викладене, відповідачем правомірно притягнуто позивача до відповідальності за ч.8 ст.96 КУпАП та накладене адміністративне стягнення у розмірі 5  950 грн.
Додатково колегія суддів вважає за важливе зазначити наступне.
18 травня 2021 року Великодолінською селищною радою Одеського району Одеської області за позивачем зареєстровано право власності на житловий будинок, загальною площею 228,3 кв.м, житловою площею 46,1 кв.м. до складової частини об`єкта нерухомого майна входить: житловий будинок А,Д; літня кухня з мансардою Б,Е; літня кухня В; гараж з мансардою Ж; сарай-З; навіс а,в, мостіння І, огорожа ІІ, ворота ІІІ. Підставою для державної реєстрації права власності позивача визначені свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 599 виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Давидовою К.Ю. від 11.12.2015 року; технічний паспорт б/н, виданий ПП «ТЕРРА- ЮГ Проект» від 21.12.2020 року (а.с.14-15).
За положеннями частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
У силу спеціального застереження, наведеного в частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
За статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (стаття 331 ЦК України).
Стаття 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Із офіційним визнанням державою права власності пов`язується можливість матеріального об`єкта (майна) перебувати в цивільному обороті та судового захисту права власності на нього.
Отже, законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має.
Таким чином, системний аналіз наведених положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.
При цьому формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею.
Тож реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 ЦК України не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного.
Аналогічна правова позиція викладена ВП ВС в постановах від 07 квітня 2020 року по справі № 916/2791/13, від 23.06.2020 по справі № 680/214/16-ц, Верховним Судом в постанові по справі № 1.380.2019.003438 від 03 березня 2021 року.
Отже, реєстрація за позивачем права власності на літню кухню літера «В» по АДРЕСА_1 , не змінює статусу самочинного будівництва у такої будівлі.
Частина 2 ст.77 КАС України покладає обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову в справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Отже обов`язок доказування наявності в діях позивача адміністративного правопорушення, в даному випадку, покладається саме на відповідача.
За такого правового регулювання та обставин справи колегія суддів погоджується з доводами апелянта щодо підтвердження належними та допустимими доказами вчинення ОСОБА_1 правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.8 ст.96 КУпАП.
Суд першої інстанції надав невірну правову оцінку обставинам справи, в зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Згідно п.3 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. 
Відповідно до ч.3  ст.272 КАС України  судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями  273-277,  282-286  цього  Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.
Керуючись ст.ст.286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 272 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу управління Державного архітектурно – будівельного контролю Одеської міської ради  - задовольнити.
Рішення Київського районного суду м.Одеси від 23 травня 2022 року – скасувати та прийняти нову постанову про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.
Постанова  апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий:                                                                                 Н.В.Вербицька

Суддя:                                                                                 О.В.Джабурія

          Суддя:                                                                                          К.В.Кравченко