Постанова
Іменем України
 
19 липня 2022 року
м. Київ
 
справа № 388/1029/20
провадження № 61-5083св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,
 
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,
відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,
треті особи: ОСОБА_3 , Долинська міська рада, Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Долинського районного суду Кіровоградської області від 21 грудня 2021 року в складі судді Баранського Д. М. та постанову Кропивницького апеляційного суду від 04 травня 2022 року в складі колегії суддів:                 Голованя А. М., Карпенка О. Л., Мурашка С. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , Долинська міська рада, Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, про визнання права власності на спадкове майно.
 
В обґрунтування позову вказав, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його матері ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належну їй за життя на праві власності земельну ділянку площею 6,9969 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Олександрівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області.
Він як спадкоємець першої черги після смерті матері прийняв спадщину та  30 листопада 2018 року звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину.
Однак, нотаріус відмовив йому у видачі такого свідоцтва у зв`язку із наявністю спору щодо спадкового майна між спадкоємцем першої черги за законом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та спадкоємцем за заповітом ОСОБА_2 .
Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд визнати за ним право власності на Ѕ частину спірної земельної ділянки.
 
ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно та накладення стягнення на спадкове майно, який ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 04 березня 2020 року прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом          ОСОБА_1 .
 
Короткий зміст ухвалених у справі судових рішень
 
Ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 21 грудня 2021 року, залишеною без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 04 травня 2022 року, позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.
 
Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що оскільки позивач на підставі пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України подав до суду заяву про залишення його позову без розгляду до початку розгляду справи по суті, то вона підлягає задоволенню.

 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
 
У червні 2022 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на вказані судові рішення, у якій просив їх скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає порушення судами попередніх інстанцій пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що ні позивач ОСОБА_1 , ні його представник ОСОБА_7 не подавали до суду заяву про залишення позову без розгляду, і лише подавали заяву від 28 жовтня 2021 року про зупинення провадження у справі, а тому суд безпідставно залишив вказану позовну заяву без розгляду.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Згідно із протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями                   від 09 червня 2022 року справу призначено судді-доповідачеві.
 
Ухвалою Верховного Суду від 10 червня 2022 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.
 
У липні 2022 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому він посилається на необґрунтованість доводів скарги та законність ухвалених у справі судових рішень.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , Долинська міська рада, Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, про визнання права власності на спадкове майно.
 
На стадії підготовчого засідання 29 січня 2021 року ОСОБА_1 на підставі пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України подав до суду першої інстанції заяву про залишення без розгляду його позову до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно та просив суд постановити відповідну ухвалу (а.с.174 т. 1).
 
У судовому засідання Долинського районного суду Кіровоградської області 21 грудня 2021 року представник позивача ОСОБА_7 підтримав заяву свого довірителя про залишення без розгляду його позову (а.с. 17 зворот                   т. 3)
 
Позиція Верховного Суду
 
За положеннями пункту 2 частини першої та частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження ухвал суду першої інстанції після їх перегляду у апеляційному порядку є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга задоволенню не підлягає.
 
За змістом статті 257 ЦПК України залишення заяви без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.
 
Пунктом 5 частини першої статті 257 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.
 
Отже, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це його диспозитивне право, передбачене нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.
 
Закріплене за позивачем право на подання такої заяви є абсолютним. Сторони вільні розпоряджатися своїми правами на власний розсуд.
 
Суд зобов`язаний залишити подану заяву без розгляду, якщо позивач звернувся з таким клопотанням.
 
Таких висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постановах від 10 квітня 2020 року у справі                                № 548/2531/18 (провадження № 61-2228св20), від 29 червня 2021 року у справі № 505/3083/13-ц (провадження № 61-4773св19), від 04 квітня                 2022 року у справі № 441/1609/19 (провадження № 61-20050св21).
 
Установивши, що заява про залишення позову без розгляду подана позивачем ОСОБА_1 до початку розгляду справи по суті, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, врахував наведені норми процесуального права та дійшов обґрунтованого висновку про залишення вказаного позову без розгляду з підстав, передбачених пунктом  5 частини першої статті 257 ЦПК України.
 
Даних про те, що підпис на заяві про залишення позову без розгляду належить не ОСОБА_1 , а іншій особі, матеріали справи не містять.
 
При цьому суд апеляційної інстанції підставно врахував, що у судовому засідання Долинського районного суду Кіровоградської області 21 грудня 2021 року представник позивача ОСОБА_7 підтримав заяву свого довірителя про залишення без розгляду його позову.
 
Посилання в касаційній скарзі на те, що насправді представник позивача просив зупинити провадження у справі, а не залишити первісний позов без розгляду, спростовуються текстом протоколу судового засідання 
від 21 грудня 2021 року та аудіозаписом цього судового засідання, на якому о 09:51 год. представник позивача на запитання судді, чи підтримує він заяву свого довірителя про залишення його позову без розгляду, відповів, що підтримує таку заяву. 
 
Даних про те, що ОСОБА_1 або його представник подавали зауваження щодо технічного запису судового засідання або протоколу судового засідання у порядку статті 249 ЦПК України матеріали справи не містять.
 
Таким чином доводи касаційної скарги про порушення судами норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.
 
Крім того, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані доводи касаційної скарги про те, що сторона позивача не подавала до суду заяву про залишення позову без розгляду, оскільки відсутність волевиявлення позивача на подання вказаної заяви, що міститься в матеріалах справи та підписана ним особисто, останнім не доведена належними та допустимими доказами.
 
Інші доводи касаційної скарги були предметом розгляду судів та додаткового правового аналізу не потребують, на законність судових рішень не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками судів, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.
 
Із урахуванням того, що інші доводи касаційної скарги є ідентичними доводам заявника, яким судом апеляційної інстанції надана належна оцінка, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням судами обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків судів обставинам справи, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Долинського районного суду Кіровоградської області від 21 грудня 2021 року та постанову Кропивницького апеляційного суду                 від 04 травня 2022 року - без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                               О. В. Білоконь
                                                                                                               
О. М. Осіян 
                                                                                                            
Н. Ю. Сакара