ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

29 червня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 180/1811/17	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Ясенової Т.І. (доповідач),
                               суддів:  Суховарова А.В., Семененка Я.В.,     
розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 25 січня 2022 року (суддя Тананайська Ю.А.) в адміністративній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням постанови Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 21.11.2017, застосування до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області заходів визначених частинами 2-7 статті 382 КАС України за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, -   
                                                ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року позивач звернувся до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просив:
- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо відмови ОСОБА_1 у здійснені перерахунку пенсії з 01.04.2012 на підставі діючої на той час редакції ч. 3 ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-12  з урахуванням довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, виданої Головного управління УМВС України у Луганській області від 27.08.2012 №82/16421; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2012 на підставі діючої на той час редакції ч. 3 ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-12  з урахуванням довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, виданої ГУМВС України у Луганській області від 27.08.2012 №82/16421; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області провести відповідні виплати пенсії з 01.04.2012 з вирахуванням проведених виплат.
Постановою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2017 року позов задоволено.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо відмови ОСОБА_1 у здійснені перерахунку пенсії з 01.04.2012 року за довідкою ГУМВС України у Луганській області від 27.08.2012 року №82/16421 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії у відповідності до вимог ч.3 ст.63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області здійснити з 01.04.2012 року перерахунок пенсії та виплати з урахуванням проведених платежів ОСОБА_1 за довідкою Головного управління МВС України у Луганській області від 27.08.2012 року № 82/16421 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії у відповідності до вимог ч. 3 ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Постанова Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2017 року залишена без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2018 року.
Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Старовойтової В.В. від 11 квітня 2018 року відкрито виконавче провадження № 56145678 з примусового виконання виконавчого листа № 2-а/180/79/2017 (180/1811/17), виданого Марганецьким міським судом Дніпропетровської області 02 квітня 2018 року.
26 лютого 2019 року Головне управління ПФУ в Луганській області звернулося до суду першої інстанції із заявою про зміну сторони виконавчого провадження № 56145678.
Марганецький міський суд Дніпропетровської області ухвалою від 22 травня 2019 року, залишеною без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2019 року, відмовив у задоволенні заяви ГУ ПФУ в Луганській області про заміну сторони виконавчого провадження. Постановою Верховного Суду від 08 грудня 2021 року справа № 180/1811/17 ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 20 травня 2019 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2019 року у справі №180/1811/17 - без змін.
ОСОБА_1 звернувся до Марганецького міського суду Дніпропетровської області із заявою (з урахуванням уточнень від 15.12.2021) про встановлення судового контролю за виконанням постанови Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 21.11.2017 у справі № 180/1811/17.   
В обґрунтування заяви зазначив, що станом на 17.05.2020 відповідач не виконав постанову Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 21.11.2017 у справі № 180/1811/17 в частині вчинення дій щодо здійснення з 01.04.2012 перерахунку та виплати пенсії з урахування проведених платежів згідно довідки з урахуванням довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, виданої Головного управління УМВС України у Луганській області від 27.08.2012 №82/16421. На звернення від 17.05.2020 позивач не отримав від відповідача ні відповіді, ні будь-яких копій документів, які б свідчили про вжиття ним дієвих заходів на виконання постанови суду від 21.11.2017. Станом на час подання цієї заяви до суду постанова суду від 21.11.2017 фактично не виконана.
Заявник просить врахувати, що КАС України, в редакції, що застосовується з 15.12.2017, не пов`язує встановлення судового контролю за виконанням рішення суду із встановленням у резолютивній частині рішення суду суб`єкту владних повноважень обов`язку подати звіт про виконання судового рішення. Таким чином, встановити судовий контроль за виконанням рішення суду суб`єктом владних повноважень суд може як під час прийняття рішення у справі, так і після його ухвалення (з урахуванням положень ч. 1 ст. 382 КАС України), що підтверджено правовими позиціями Верховного Суду. З урахування викладеного, заявник просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області подати до суду першої інстанції звіт про виконання постанови Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 21.11.2017 у справі № 180/1811/17 та застосувати до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області заходи визначені частинами 2-7 статті 382 КАС України. 
Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 25 січня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням постанови Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 21.11.2017 та застосування до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області заходів визначених частинами 2-7 статті 382 КАС України відмовлено. 
Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням постанови суду від 21.11.2017 дійшов висновку, що чинне процесуальне законодавство не передбачає можливості після розгляду справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанції вирішувати питання про встановлення судового контролю. Також суд звернув увагу на те, що  відповідно до частини восьмої статті 382 КАС України судовий контроль за виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 КАС України. Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність законодавчо передбачених підстав для задоволення заяви позивача. 
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті ухвали норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви з посиланням на те, що суд позбавлений процесуальної можливості встановлення судового контролю за відповідною заявою позивача вже після постановлення рішення у справі є помилковим, оскільки не відповідає нормам процесуального права та актуальним правовим позиціям щодо застосування норм права, викладених у судових рішеннях Верховного Суду.
Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу,  в якому відповідач просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а ухвалу суду залишити без змін як законну та обґрунтовану. Зазначає про обґрунтованість висновку суду першої інстанції, що процесуальне законодавство не передбачає можливості після розгляду справи судом вирішувати питання про встановлення судового контролю. Зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, є правовим наслідком такого судового рішення і саме і його резолютивній частині повинно бути визначено обов`язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за невиконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може лише під час прийняття судового рішення у справі.
Позивач подав відповідь на відзив відповідача на апеляційну скаргу, вважає його дії протиправними щодо невиконання рішення суду, що набрало законної сили, а твердження зазначені у відзиві про те,  що встановлення судового контролю не може бути подано й задоволено судом вже після ухвалення рішення у справі є хибними та незаконними.
Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження. 
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, доводим апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків. 
Кодекс адміністративного судочинства України визначає систему процесуальних засобів, які адміністративні суди вправі застосовувати для забезпечення своєчасного, точного, неухильного та повного виконання судового рішення.
Важливою конституційною гарантією забезпечення обов`язковості судового рішення, є судовий контроль за його виконанням.
З цією метою, КАС України, визначає систему процесуальних засобів, які адміністративні суди вправі застосовувати для забезпечення своєчасного, точного, неухильного та повного виконання судового рішення.
Так, аналіз положень КАС України, дає підстави виокремити такі основні процесуальні засоби, за допомогою яких адміністративний суд забезпечує належне виконання судового рішення, яке набрало законної сили: 1) роз`яснення судового рішення (ст. 254); 2) судовий контроль за виконанням судового рішення (ст. ст. 382, 383); 3) заміна сторони виконавчого провадження (ст. 379); 4) поновлення пропущеного з поважних причин строку пред`явлення виконавчого листа до виконання (ст. 376); 5) відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, зміна чи встановлення способу і порядку виконання (ст. 378); 6) зупинення виконання судових рішень лише у виключних випадках (ст. 375); 7) застосування як преюдиційних обставин, встановлених у судовому рішенні, що набуло законної сили, під час судового розгляду іншої справи (частини четверта - сьома ст. 78) тощо.
Стосовно сутності судового контролю у постанові Верховного Суду від 21 серпня 2019 р. у справі № 295/13613/16-а зазначено, що ст. ст. 382-383 КАС України, визначено такі види судового контролю за виконанням судового рішення, як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.
У цій справі, Верховний Суд акцентував увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із невиконанням судового рішення в цій справі.
При цьому, Верховний Суд зазначив, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання нового позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється у порядку, передбаченому в КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.
На цій підставі Верховний Суд дійшов висновку, що вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.
Таким чином, Верховний Суд вказав, що судове рішення виконується безпосередньо, та для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. Суд також врахував, що винесення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення прийнятого в іншій справі, буде суперечити ст. 129-1 Конституції України.
Приписами ч. ч. 1-2 ст. 382 КАС України, визначено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Колегія суддів зазначає, що, з метою забезпечення виконання судового рішення, статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Аналіз зазначених положень дає підстави для висновку про те, що встановлення судового контролю за виконанням судових рішень є заходом превентивного впливу на відповідача у справі з метою своєчасного виконання свої зобов`язань у межах відповідної справи.
Як зазначив Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 17 вересня 2020 року у справі № 340/962/19: «клопотання про встановлення судового контролю може бути подано й задоволено судом вже після ухвалення рішення у справі. Отже, позивача не позбавлено можливості звернутися із клопотанням про встановлення судового контролю після прийняття судом рішення у справі, у разі існування ризику його невиконання».
Як слідує зі змісту поданої заяви про встановлення судового контролю, в ній позивач повідомляв, зокрема, про те, що державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 56145678 з примусового виконання виконавчого листа № 2-а/180/79/2017 (180/1811/17), виданого Марганецьким міським судом Дніпропетровської області 02 квітня 2018 року. Тобто, на переконання заявника, державним виконавцем було вичерпано перелік дій, встановлених Законом України «Про виконавче провадження», однак, рішення суду так і залишилось не виконаним.
Водночас, висновки суду, викладені в оскаржуваній ухвалі, про те, що заявник звернувся до суду із заявою про встановлення судового контролю, яка заявлена до вирішення за процедурою не передбаченою процесуальним законом є помилковими та такими, що не ґрунтуються на фактичних обставинах справи, оскільки судом не було жодним чином перевірено чи дійсно, у межах виконавчого провадження державним виконавцем було вичерпано перелік наданих законодавством важелів впливу на боржника, хоча заявник стверджує протилежне та надавав суду відповідні докази на підтвердження, які так і залишились не перевіреними.
Крім того, факт видання судом виконавчого листа, не позбавляє сторону стягувача звернутись до суду із заявою про встановлення судового контролю у випадку наявності підстав та фактів невиконання на дату подання такої заяви рішення суду.
Колегія суддів наголошує на тому, що, дійсно, встановлення судового контролю, є правом а не обов`язком суду, однак, задля того, щоб відмовити в його встановленні, суд має перевірити належним чином доводи заявника, викладені в його заяві та навести підстави для висновку про відмову в задоволенні заяви, поданої у порядку ст. 382 КАС України.
Саме по собі застосування судового контролю виконання судових рішень за відсутності очевидної необхідності не є виправданим.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові по справі   № 806/2594/16 від 28 квітня 2021 року.
В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 06.05.2019 у справі №826/9960/15 було зазначено, що застосування правового інституту подачі звіту є правом суду.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає передчасними та не достатньо обґрунтованими висновки суду першої інстанції, що викладені у оскаржуваній ухвалі, адже, таким чином нівелюється сама суть та завдання судового контролю, оскільки, звертаючись до суду першої інстанції із заявою про встановлення судового контролю, заявник наводив доводи та аргументи, що вказують на невиконання відповідачем рішення суду, що набрало законної сили. Проте, на переконання колегії суддів, оцінки вищевказаним обставинам при винесенні оскаржуваної ухвали про відмову у задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення судом першої інстанції надано не було.
За змістом частини 1 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Отже, саме суд, який ухвалив судове рішення, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень подати звіт.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви про встановлення судового контролю, адже суд не розглядав вказану заяву по суті, обмежившись лише загальною оцінкою доводів позивача та вказавши на право суду у питанні встановлення судового контролю.
Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.
Із набранням чинності нової редакції КАС України, законодавцем розширено повноваження суду та надано судам право встановлювати судовий контроль за виконанням судового рішення після ухвалення ним рішення, у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що органом влади порушується принцип обов`язковості судового рішення.
Отже, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції прийнято ухвалу з порушенням норм процесуального права.
Згідно з приписами п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
У відповідності до ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
З огляду на зазначене, суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, а тому, зазначена ухвала суду підлягає скасуванню, а справу слід передати для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинна України, суд, -                                                    
                                                  
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити.
Ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 25 січня 2022 року - скасувати.
Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
   
Головуючий - суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко