Справа № 167/966/21 	Головуючий у 1 інстанції: Гармай І. Т. 	
Провадження № 22-ц/802/572/22  Категорія: 39 	  Доповідач: Матвійчук  Л. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
09 червня 2022 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Матвійчук Л. В.,
суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В., 
розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 15 березня 2022 року,
                                        В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з цим позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписав заяву № б/н від 05 лютого 2019 року. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Позивач вказує, що для користування кредитним рахунком відповідачу була видана кредитна картка. У подальшому кредитний ліміт збільшувався до 15 000 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. п. 2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. 
Позивач зазначає, що надав відповідачу кредит, однак він неналежно виконував умови кредитного договору, у зв`язку з чим станом на 14 листопада 2021 року утворилась заборгованість у розмірі 18 418 грн 43 коп., яка складається з: 14 678 грн 55 коп. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 14 678 грн 55 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3 739 грн 88 коп. - заборгованість за простроченими відсотками. 
Ураховуючи наведене, позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 05 лютого 2019 року у розмірі 18 418 грн 43 коп. та судові витрати у розмірі 2 270 грн.
Заочним рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 15 березня 2022 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором згідно заяви № б/н від 05 лютого 2019 року у розмірі 14 678 грн 55 коп., що складається з простроченого тіла кредиту.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
В апеляційній скарзі позивач АТ КБ «Приватбанк», покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване рішення суду у частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості по відсотках за користування кредитом скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про їх задоволення, в решті рішення суду залишити без змін.
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення процентів за користування кредитом, не відповідає обставинам справи, якими підтверджено факт укладення сторонами кредитного договору та погодження ними усіх його істотних умов, в тому числі щодо сплати цих платежів. Тому, на думку позивача, йому безпідставно було відмовлено у їх стягненні.
Відзиву на апеляційну скаргу відповідач не подавав.
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи.
За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою прийняття постанови у цій справі є 09 червня 2022 року - дата складення повного судового рішення.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - без змін.
Судом першої інстанції встановлено, що 05 лютого 2019 року між АТ КБ «Приватбанк`та Бондаром Д. С. було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.12). 
Відповідно до довідки банку про зміну умов кредитування відповідачу встановлювався кредитний ліміт, а саме за період з 05 лютого 2019 року по 31 травня 2021 року неодноразово він становив 15 000 грн, а 15 червня 2021 року ліміт зменшено до 0 грн (а.с.9, 10).
У анкеті-заяві зазначено, що відповідач погоджується, що ця анкета-заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також вказував, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.
Факт отримання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів підтверджується наданим банком розрахунком кредитної заборгованості, а також банківською випискою з його рахунку (а.с.6-8, 66, 67). 
З розрахунку банку вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 14 листопада 2021 року становить 18 418 грн 43 коп., яка складається з: 14 678 грн 55 коп. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 14 678 грн 55 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3 739 грн 88 коп. - заборгованість за простроченими відсотками (а.с.6-8). 
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. ст. 626, 628 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 цього Кодексу встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У даному випадку умови договору приєднання розроблені позивачем по справі АТ КБ «Приватбанк», тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Банком як доказ укладення договору з відповідачем суду надано анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У анкеті-заяві позичальника від 05 лютого 2019 року процентна ставка не визначена. З розрахунку заборгованості не зрозуміло виходячи з якої процентної ставки банк нараховував заборгованість по процентах за користування кредитом. Оскільки розмір процентної ставки не визначений, процентна ставка банком на суму залишку заборгованості за кредитом в подальшому то збільшувалася то зменшувалася в односторонньому порядку, враховуючи періодичне використання відповідачем кредитних коштів та погашення кредиту, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову в частині стягнення на користь банку з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом.
Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь банку 14 678 грн 55 коп. заборгованості за тілом кредиту виходячи з того, що відповідач фактично отримав та використовував кошти перераховані банком на його кредитну картку, але не повернув їх, та задовольнив вимогу банку у цій частині.
Рішення суду в частині задоволених позовних вимог не оскаржується, а тому не переглядається апеляційним судом.
Доводи апеляційної скарги банку про те, що суд безпідставно відмовив у стягненні з відповідача на користь банку відсотків за користування кредитом, оскільки правомірність нарахування відсоткової ставки підтверджується паспортом споживчого кредиту (а.с.13, 14), який підписаний 05 лютого 2019 року ОСОБА_1 , є безпідставними та колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки термін «паспорт споживчого кредиту» випливає зі змісту Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, які ОСОБА_1 не підписані, а зазначені у цьому паспорті споживчого кредиту від 05 лютого 2019 процентні ставки не містять інформації, що вони стосуються саме договору б/н від 05лютого 2019 року, а тому не можуть свідчити про погодження цих умов кредитного договору сторонами по справі, як цього вимагають положення статей 3, 627 ЦК України.
Зі змісту даного паспорту вбачається, що інформація зазначена у ньому зберігає чинність та є актуальною лише в період з 05 лютого 2019 до 20 лютого 2019 року. Більше того, зі змісту цього паспорту слідує, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо.
Отже, зазначений паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача, а тому доводи банку про погодження умов кредитного договору шляхом підписання позичальником даного паспорту кредиту є необґрунтованими.
З врахуванням викладеного, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що даний паспорт споживчого кредиту не є складовою частиною кредитного договору.
Разом з тим, суд першої інстанції врахувавши правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, правильно не взяв до уваги  Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та Правила надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку.
Отже, наведені позивачем в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування рішення в оскаржуваній частині, а є власним суб`єктивним тлумаченням представником позивача норм матеріального права та обставин справи, яким суд дав зазначену вище правову оцінку.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення в оскаржуваній частині та відсутність підстав для його скасування.
Керуючись ст. ст. 268, 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
                                                   У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.
Заочне рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 15 березня 2022 року у цій справі в оскаржуваній частині залишити без змін.  
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя

Судді: