УХВАЛА

25 квітня 2022 року 
м. Київ
cправа №  914/1026/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кролевець О.А. - головуючий, Бакуліна С.В., Стратієнко Л.В., 
розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Лайн»
на постанову Західного апеляційного господарського суду від 20.01.2022
(головуючий - Гриців В.М., судді Зварич О.В., Якімець Г.Г.)
та рішення   Господарського суду Львівської області від 14.07.2021
(суддя Стороженко О.Ф.)
у справі №914/1026/21
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Лайн» 
до Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради 
про стягнення 763 421,00 грн, 

ВСТАНОВИВ:

У 2021 році Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто-Лайн» (далі - ТОВ «Авто-Лайн») звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради про стягнення грошових коштів у сумі 763421,00 грн компенсації витрат на надання послуг з перевезення пільгових категорій пасажирів автомобільним транспортом (за період квітень-листопад 2018 року) за договором № 3 про компенсацію втрат від перевезень пільгових категорій громадян, що мають право на пільговий проїзд на автомобільному транспорті від 29.01.2018.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 14.07.2021 у справі №914/1026/21, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 20.01.2022, у задоволенні позову відмовлено повністю.

12.04.2022 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ТОВ «Авто-Лайн» на постанову Західного апеляційного господарського суду від 20.01.2022 та рішення Господарського суду Львівської області від 14.07.2021 у справі №914/1026/21 разом з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження вказаних судових рішень та клопотанням про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги до прийняття судового рішення у справі та закінчення воєнного стану в Україні.

Перевіривши матеріали касаційної скарги ТОВ «Авто-Лайн», Суд дійшов висновку, що слід відмовити у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. 

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, передбачених підпунктами "а-г" цієї норми.

За змістом ч. 7 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2021 року встановлений у розмірі 2 270,00 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 163 ГПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом спору в справі №914/1026/21 є стягнення грошових коштів у сумі                             763421,00 грн, тобто ціна позову є меншою за п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 2021 рік - 1 135 000,00 грн), тому в розумінні ГПК України судові рішення у цій справі не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пп. "а-г" п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Пунктом 2 частини 3 статті 287 ГПК України передбачено випадки наявності підстав для перегляду у касаційному порядку судових рішень у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме:
а)касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б)особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Скаржник у касаційній скарзі зазначає про наявність підстав для перегляду в касаційному порядку оскаржуваних судових рішень у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, які передбачені пп. "а", "б", "в" п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України. Необхідність відкриття касаційного провадження у справі ТОВ «Авто-Лайн» обґрунтовує тим, що касаційна скарга стосується права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики з питань щодо законодавчо визначеного обов`язку відповідача як розпорядника коштів бюджетного фінансування соціальних пільг відшкодувати позивачеві витрати, понесені внаслідок надання позивачем послуг із перевезення пільгової категорії населення у приміському автомобільному транспорті, у сумі, заявленій до стягнення, а також, що відсутність бюджетного фінансування не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язань; посилається на те, що скаржник має намір стягнути завдані збитки з відповідача за інший період, а наявність вказаного судового рішення безпосередньо позбавляє його такої можливості, а тому вважає, що він позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваним судовим рішенням, при розгляді іншої справи; заявлена позивачем до стягнення з відповідача Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради грошова сума фактично є втратами підприємства, які воно понесло, надаючи послуги пільгового перевезення окремим категоріям громадянам, установленим державою у відповідних законах України, що становить «майно» в значенні статті 1 Протоколу №1 до Конвенції, тому відсутність можливості касаційного оскарження, на думку скаржника, фактично позбавляє скаржника вказаної суми грошових коштів, що безперечно становить втручання у його право на мирне володіння своїм майном у сенсі п.1 ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції, а тому на думку скаржника, справа становить значний суспільний інтерес.

Проте Верховний Суд вважає, що наведені у касаційній скарзі доводи, не дають підстав дійти висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки зазначені доводи зводяться до заперечення встановлених судами обставин справи з одночасним тлумаченням стороною власного викладення обставин справи, до переоцінки доказів, які були здійсненні судами під час розгляду справи по суті і в цілому до заперечення результату розгляду справи.

Водночас скаржник зазначає про заплановані ним звернення до господарського суду, що не може бути прийнято Верховним Судом до уваги, оскільки суд не може ґрунтувати свої висновки про наявність виключного випадку, передбаченого пп. "б" п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, на припущеннях щодо можливості існування та виникнення таких обставин в майбутньому.

А тому, зазначення у скарзі вказівки на те, що прийняте у справі рішення позбавляє скаржника можливості спростувати обставини, встановлені оскарженими судовими рішеннями, при розгляді інших справ без належного обґрунтування, недостатньо для висновку про наявність підстав, що підпадають під дію виключень передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Посилання скаржника на те, що справа №914/1026/21 становить значний суспільний інтерес та  має виняткове значення для скаржника визнаються необґрунтованими, оскільки вищевказані доводи не підтверджені жодними доказами та зводяться до незгоди із судовими рішеннями судів попередніх інстанцій і в цілому до заперечення результату розгляду справи, що не може свідчити про значний суспільний інтерес та винятковість справи для скаржника.

Суд зазначає, що незгода із рішеннями судів попередніх інстанцій не свідчить про їх незаконність, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цих рішень, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судових рішень не на користь скаржника є звичайним передбачуваним процесом.
Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomez de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).
Отже, у Верховного Суду є право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у ч. 1 ст. 293 ГПК України, і це повністю узгоджується з положеннями ст. 129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.
Оскільки предметом спору у справі №914/1026/21 є стягнення грошової суми, що є меншою, ніж п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а в касаційній скарзі не наведено іншого обґрунтування щодо наявності підстав, передбачених пп. "а-г" п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, то касаційну скаргу ТОВ «Авто-Лайн» подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Враховуючи вищевикладене, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ «Авто-Лайн» на постанову Західного апеляційного господарського суду від 20.01.2022 та рішення Господарського суду Львівської області від 14.07.2021 у справі №914/1026/21 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 293 ГПК України.

Крім того, оскільки Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, то клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень та клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги до прийняття судового рішення у справі та закінчення воєнного стану в Україні, не розглядаються.

Керуючись статтями 234, 235, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1.Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Лайн» на постанову Західного апеляційного господарського суду від 20.01.2022 та рішення Господарського суду Львівської області від 14.07.2021 у справі №914/1026/21.
2. Копії ухвали надіслати учасникам справи.
3. Надіслати скаржнику касаційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами. Копію касаційної скарги залишити у Верховному Суді.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                       О.А. Кролевець

Судді                                                                                                     С.В. Бакуліна

                                                                                                     Л.В. Стратієнко