ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 р. 	Справа № 440/2475/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Присяжнюк О.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.09.2021 (головуючий суддя І інстанції: Є.Б. Супрун) по справі № 440/2475/21
за позовом       Товариства з додатковою відповідальністю " Полтавський Райагрохім "  
до      Головного управління ДПС у Полтавській області  
про визнання протиправним та скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з додатковою відповідальністю "Полтавський Райагрохім" (далі - позивач) звернулось до суду з позовом, в якому просило:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Полтавській області  про опис майна у податкову заставу від 02.03.2021 №1/16-24.
Обґрунтовуючи позов, підприємство зазначило, що податковий орган безпідставно прийняв рішення про опис майна позивача у податкову заставу з огляду на відсутність у нього заборгованості перед державними чи місцевими бюджетами за бюджетними позичками, фінансовою допомогою, наданою на поворотній основі у 1993-1998 роках.
Також вважав, що для стягнення зазначеної вище заборгованості сплив строк позовної давності, визначений статтею 71 Цивільного кодексу України, чинною на момент її виникнення.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 01.09.2021 позов задоволено частково.
Скасовано рішення Головного управління ДПС у Полтавській області про опис майна у податкову заставу від 02.03.2021 №1/16-24.
В іншій частині вимог позов залишено без задоволення.
Головне управління ДПС у Полтавській області (далі - відповідач), не погодившись із судовим рішенням в частині задоволення позову, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправомірного висновку, просило скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині та постановити нове, яким в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що позивач має заборгованість перед державним бюджетом в сумі 14 025,00 грн, що підтверджується поданням УДКСУ у Полтавському районі Полтавської області від 26.01.2021. Вказує, що податковий орган повідомляв товариство про необхідність терміново погасити наявну заборгованість та попередило про право податкової застави та опис активів, які можуть бути предметом податкової застави. Отже, прийняте відповідачем на підставі ст. 89 ПК України рішення про опис майна у податкову заставу від 02.03.2021 є законним.
Також зазначає про безпідставне взяття до уваги доводів позивача, що за наслідками перевірок контролюючим органом встановлювалась відсутність заборгованості підприємства перед державним бюджетом, оскільки поза увагою суду залишилось відсутність у матеріалах справи жодних звітностей чи актів перевірки на підтвердження цих тверджень.  Натомість, вказує, що до повноважень контролюючого органу не входить встановлення факту наявності/відсутності заборгованості у платника податків по бюджетних позичках під час проведення перевірок.
Вважає, що доказом наявності заборгованості у позивача є оригінал спільного реєстру заборгованості за бюджетними позичками, наданими на закупівлю с/г продукції за державним замовленням 1994-1997 рр. в розрізі боржників станом на 01.01.2010, а передача інших матеріалів до архівних установ не може бути підставою для звільнення суб`єкта господарювання від несплати отриманих бюджетних позичок.    
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що ТДВ "Полтавський райагрохім" (ЄДРПОУ 05487159)  зареєстроване в якості юридичної особи, є правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Полтавський райагрохім" (ЄДРПОУ 05487159), що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 9).
В казначейскій службі України станом на 01.01.2021 у ТДВ "Полтавський райагрохім", як правонаступника Полтавської райсільгоспхімії, обліковується прострочена заборгованість перед державним бюджетом за бюджетною позичкою, наданою на закупівлю сільськогосподарської продукції за державним замовленням (контрактом) 1997 року у сумі 14 025,00 грн. відповідно до постанови КМУ від 04.02.1997 №124 "Про задоволення державних потреб у зерні в 1997 році" згідно звітності Управління державної казначейської служби України у Полтавському району Полтавської області .
26.01.2021 УДКСУ у Полтавському району Полтавської області  внесено до ГУ ДПС у Полтавській області подання №2 для здійснення відносно ТДВ "Полтавський райагрохім" заходів щодо стягнення простроченої заборгованості станом на 01.01.2021 у сумі 14 025,00 грн (а.с. 29).
02.03.2021 ГУ ДПС у Полтавській області звернулося до позивача з листом, в якому просило терміново погасити наявну заборгованість перед державним бюджетом за бюджетними позичками, фінансовою допомогою, наданою на поворотній основі в сумі 14 025,00 грн або протягом 10-ти календарних днів з моменту отримання даного листа визначити та надати податковому керуючому перелік ліквідного майна, на яке може бути розповсюджене право податкової застави і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, згідно пункту 89.2 ст. 89 ПК України (а.с. 30).
Також, 02.03.2021 ГУ ДПС у Полтавській області прийняло рішення про опис майна, що перебуває у власності (господарському віданні або оперативному управлінні) платника податків ТДВ "Полтавський райагрохім" у податкову заставу, яке направило позивачу разом з листом від 02.03.2021 (а.с. 31).  
Не погодившись із рішенням відповідача, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з відсутності первинних документів, які б свідчили про наявність боргу позивача, що свідчить про необґрунтованість спірного рішення податкового органу. 
Враховуючи оскарження відповідачем судового рішення першої інстанції фактично лише в частині задоволення позовних вимог та межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 9 ст. 17 Бюджетного кодексу України прострочена заборгованість суб`єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим, обласною радою чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим, обласною радою чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету (включаючи плату за користування такими кредитами (позиками) та пеню) стягується з такого суб`єкта господарювання органами доходів і зборів, що є органами стягнення такої заборгованості у порядку, передбаченому Податковим кодексом України або іншим законом, включаючи погашення такої заборгованості за рахунок майна цього суб`єкта господарювання. Позовна давність на вимоги щодо погашення такої заборгованості суб`єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим, обласною радою чи територіальною громадою міста) не поширюється.
До функцій контролюючого органу відповідно до підпункту 191.1.38 пункту 191.1 статті 191 Податкового кодексу України (далі - ПК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) віднесено забезпечення стягнення сум простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України. 
Відповідно до підпункту 20.1.19 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право: застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.
Пунктом 1 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України встановлено, що погашення простроченої заборгованості суб`єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету (включаючи плату за користування такими кредитами (позиками) та пеню) здійснюється у порядку, визначеному главою 9 розділу ІІ цього Кодексу.
Згідно із підпунктом 14.1.155 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до пункту 88.1 статті 88 ПК України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.
Право податкової застави виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу (пункту 89.1 статті  89 зазначеного Кодексу).
Згідно з пунктом 89.2 статті 89 ПК України з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.
Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2011 № 174 затверджений Порядок обліку заборгованості, в тому числі простроченої, перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, бюджетними позичками /фінансовою допомогою, наданими Міністерством фінансів у 1993-1998 роках, нарахування пені та списання безнадійної заборгованості (далі - Порядок № 174).
Відповідно до пункту 1 Порядку № 174, який регламентує дії органів виконавчої влади та банків-агентів, які від імені або за дорученням центральних органів виконавчої влади надали суб`єктам господарювання кредити, залучені державою або під державні гарантії, а також дії Мінфіну, який надав бюджетні позички/фінансову допомогу у 1993-1998 роках, та які здійснюють їх обслуговування і ведуть облік заборгованості за ними з метою забезпечення реалізації права вимоги погашення простроченої заборгованості перед державою за такими кредитами, бюджетними позичками/фінансовою допомогою; встановлює механізм нарахування пені Мінфіном на суми простроченої заборгованості перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, та територіальними органами Державної казначейської служби на суми простроченої заборгованості за бюджетними позичками/фінансовою допомогою, наданими Мінфіном у 1993-1998 роках.
Згідно пунктів 6, 9, 10 зазначеного Порядку № 174 облік простроченої заборгованості за бюджетними позичками/фінансовою допомогою ведеться органами Державної казначейської служби у валюті бюджетної позички/фінансової допомоги, в якій вони надані. Кошти, що надходять до бюджету в рахунок погашення простроченої заборгованості за бюджетними позичками/фінансовою допомогою, зараховуються органами Державної казначейської служби на рахунки, відкриті згідно з бюджетною класифікацією. Державна казначейська служба на підставі зазначеної в пунктах 4 і 8 цього Порядку інформації, що подана Мінфіном, відображає зміни заборгованості за кредитами в обліку виконання державного бюджету та протягом тижня після надходження інформації, зазначеної в пункті 8 цього Порядку, інформує територіальні органи Державної казначейської служби за місцем реєстрації боржника про розмір простроченої заборгованості за кредитами та нарахованої на її суму пені, а також про розмір простроченої заборгованості за бюджетними позичками/фінансовою допомогою. З метою примусового стягнення в установленому законодавством порядку простроченої заборгованості з боржника територіальні органи Державної казначейської служби до кінця місяця, що настає за звітним періодом: інформують органи державної податкової служби за місцем реєстрації боржника про зміну розміру простроченої заборгованості за кредитами та суму нарахованої на неї пені; нараховують пеню та інформують органи державної податкової служби за місцем реєстрації боржника про зміну розміру простроченої заборгованості за бюджетними позичками/фінансовою допомогою та суму нарахованої на неї пені
Пунктом 15 Порядку № 174 передбачено, що прострочена заборгованість за кредитами, бюджетними позичками/фінансовою допомогою, яка не погашена боржником протягом 30 календарних днів після настання строку платежу, а також нарахована на суму простроченої заборгованості за кредитом, бюджетною позичкою/фінансовою допомогою пеня стягуються в установленому законодавством порядку органами державної податкової служби за місцем реєстрації боржника відповідно до подання територіальних органів Державної казначейської служби, яке подається у строки, визначені пунктом 10 цього Порядку за встановленою згідно з додатком 1 формою.
Судом встановлено, що в УДКСУ у Полтавському районі Полтавської області міститься обліковий запис про наявність заборгованості ТДВ " Полтавський райагрохім" перед бюджетом, на підставі якого  внесено до ГУ ДПС у Полтавській області подання №2 для здійснення відносно ТДВ "Полтавський райагрохім" заходів щодо стягнення простроченої заборгованості станом на 01.01.2021 у сумі 14 025,00 грн.
На підставі вказаного подання,  02.03.2021 контролюючим органом прийнято рішення № 1/16-24 про опис майна, що перебуває у власності ТДВ "Полтавський райагрохім" у податкову заставу.
Як вірно зазначив суд першої інстанції саме по собі подання територіальних органів Державної казначейської служби, подане на підставі Порядку № 174, носить лише обліковий, інформативний характер щодо наявності суми простроченої заборгованості за кредитами, бюджетними позичками/фінансовою допомогою перед державою та не є належним та достатнім доказом підстави виникнення та наявності такої заборгованості.
Натомість Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначаються правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні.
У частині 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» закріплено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкуванням оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Статтею 1 вказаного Закону визначено поняття первинного документу - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Відтак, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості за бюджетною позичкою, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки тільки первинні документи, які підтверджують факти здійснення господарських операцій і складені під час здійснення господарської операції, є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.
Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 22.10.2019 у справі №826/8966/14,  від 21.01.2021 у справі № 320/1974/19.
Приписами ч. 4 ст. 9, ч. 4 ст. 77 КАС України, суд наділений правом збирати докази з власної ініціативи, а також повноваженням сприяти в реалізації обов`язку доказування (у випадку неможливості самостійного надання особами, які беруть участь у справі доказів) і витребовувати необхідні докази.
З матеріалів справи вбачається, що сторонами до суду не було надано первинних документів в підтвердження наявності заборгованості, а тому  на виконання вищезазначених вимог КАС України, судом першої інстанції вжито заходів щодо з`ясування вказаних обставин та витребувано від УДКСУ у Полтавському районі Полтавської області докази на підтвердження підстав виникнення у ТДВ "Полтавський Райагрохім" бюджетної заборгованості (договори про надання бюджетної позички), розрахунку такої позички за 1996 та 1997 роки, актів прийому-передачі заборгованості, платіжні доручення чи інші документи на підтвердження обставин погашення заборгованості з повернення бюджетної позички.
На вимогу суду Управління державної казначейської служби України у Полтавському районі Полтавської області повідомило, що на даний момент в управлінні в наявності є лише оригінал спільного реєстру заборгованості за бюджетними позичками, наданими на закупівлю с/г продукції за державним замовленням 1994-1997 років в розрізі боржників станом на 01.01.2010, інших документів в управлінні немає. 
Також суд першої інстанції  витребував від Міністерства фінансів України документальні відомості щодо того, чи не видавалася на користь ТДВ "Полтавський райагрохім" (правонаступник Полтавської райсільсгоспхімії) бюджетна позичка на закупівлю сільськогосподарської продукції за державним замовленням (контрактом) 1997 року в сумі 14025,00 грн.
У відповідь на запит суду, Мінфін повідомив про відсутність витребуваних документів, оскільки документи постійного зберігання до 2005 року включно, які передавалися до архіву Мінфіну, в установленому порядку передано на постійне зберігання до Центрального державного архіву вищих органів влади та управління України. 
Отже, згідно наявних в матеріали справи доказів,  сума заборгованості,  підтверджується лише відомостями спільного реєстру заборгованості за бюджетними позичками, наданими на закупівлю с/г продукції за державним замовленням 1994-1997 років в розрізі боржників станом на 01.01.2010 (а.с. 51).
Доводи апелянта про те, що відомості спільного реєстру заборгованості є належним доказом наявності у позивача заборгованості перед державним бюджетом є помилковими, оскільки вказаний документ не є первинним в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Натомість, будь-яких первинних та банківських документів на підтвердження перерахування позивачу і отримання ним бюджетної позички, строків її повернення матеріали справи не містять.
З урахуванням наведеного, вірним є висновок суду першої інстанції про недоведеність факту наявності у позивача заборгованості, а отже і відсутність підстав для прийняття рішення про опис майна в податкову заставу.
Відповідно до ч. 2  ст. 77 КАС України  в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем не надано доказів на спростування вказаних висновків суду першої інстанції та підтвердження наявності у товариства простроченої заборгованості.
Крім того, спірне рішення не містить ні підстав його прийняття, ні суми боргу, на яку має здійснюватися опис майна для передачі його у податкову заставу. 
Проте, колегія суддів вказує, що в будь-якому випадку рішення суб`єкта владних повноважень має бути мотивованим та містити конкретні підстави і обґрунтування прийняття того чи іншого рішення.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для скасування рішення від 02.03.2021.
Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про недоведеність позивачем твердження щодо встановлення відсутності у нього заборгованості податковим органом за наслідками перевірок, проте зазначає, що вказані обставини не були покладені в основу прийняття судом першої висновку щодо необґрунтованості оскаржуваного рішення. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 01.09.2021 по справі № 440/2475/21 в частині задоволення позову - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	С.П. Жигилій    О.В. Присяжнюк