ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

20 червня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 280/1396/22	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Дурасової Ю.В. (доповідач),
        суддів:                          Божко Л.А., Лукманової О.М.,        
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 28.01.2022 року щодо відмови у забезпеченні позову (головуючий суддя Сацький Р.В.) 
в адміністративній справі №280/1396/22 за позовом    ОСОБА_1   до відповідача  Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Запорізької області,   третя особа без самостійних вимог: Адвокатське об`єднання "Віталій Титич і Партнери"  про визнання протиправним та скасування рішення,- 

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , 26 січня 2022 року звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатів Запорізької області, третя особа без самостійних вимог: Адвокатського об`єднання «Віталій Титич і партнери», просив:
- визнати протиправним і скасувати рішення Кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатів запорізької області №15/5-2021 від 23.12.2021 про притягнення адвоката ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та позбавлення адвоката ОСОБА_1 права на зайняття адвокатською діяльністю.
Разом з позовною заявою представником позивача подано заяву про забезпечення позову, в якій заявник просить суд зупинити дію рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатів Запорізької області №15/5-2021 від 23.12.2021 р. про притягнення адвоката ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та позбавлення адвоката ОСОБА_1 права на зайняття адвокатською діяльністю, - до набрання рішенням суду в цій справі законної сили.
В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначено, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до ускладнень надання правової допомоги клієнтам, яким вона вже надається на протязі тривалого часу, а зміна захисника на даній стадії може призвести до затягування розгляду справ. Крім того вважає, що оскаржуваним рішенням порушується і його право на здійснення професійної адвокатської діяльності, яку зупинено оскаржуваним рішенням, яке на думку позивача є необґрунтованим та протиправним.  
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 28.01.2022 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі № 280/1396/22. 
Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що застосування такого заходу забезпечення позову фактично є рівнозначним задоволенню позовних вимог, що є недопустимим.
З ухвалою суду першої інстанції не погодився позивач та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою забезпечити позов у даній справі.
Вказує, що зупинивши дію оскаржуваного рішення відповідача, суд усуне негативні наслідки, які можуть бути спричинені протиправним рішенням відповідача. Зазначає, що забезпечення позову жодних негативних наслідків для третіх осіб не спричинить, адже діяльність позивача не мала наслідком навіть створення загрози завдання комусь шкоди. Жодного обґрунтування такого суворого рішення відповідачем не наводиться.
Ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 18.05.2022 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження на 20.06.2022 року (з урахуванням відпуски судді-доповідача Дурасової Ю.В. у період з 06.06.2022 по 19.06.2022 року).
16.06.2022 року від третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції в приміщенні суду.
Розглянувши вказане клопотання колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відмову у його задоволенні, оскільки справа призначена до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. 
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Отже суду слід перевірити, чи наявні такі обставини, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; а також чи очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю?
Розглядаючи це питання, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що постановою Пленуму Вищого адміністративного суду від 06 березня 2008 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» висвітлено позицію щодо вжиття заходів забезпечення позову в адміністративних справах, зокрема зазначено, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Слід зазначити, що інститут забезпечення позову є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.
Таким чином при розгляді питання про забезпечення позову суд перевіряє чи наявні обставини незворотності певних наслідків в разі не забезпечення позову при ухвалення рішення суду та співмірність негативних наслідків.
Зокрема, співмірність негативних наслідків передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. 
Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 826/8556/17.
В силу положень ч. 4 ст. 150 КАС України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.
Матеріалами справи підтверджується, що предметом спору у цій справі є перевірка законності рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатів Запорізької області від 23.12.2021, яким застосовано до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення права на зайняття адвокатською діяльністю за вчинення дисциплінарного проступку у вигляді порушення присяги адвоката України та грубого одноразового порушення правил адвокатської етики (а.с.12-22).
Таким чином, рішенням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатів Запорізької області від 23.12.2021 на даний час позивача позбавлено права на зайняття адвокатською діяльністю у зв`язку з притягненням позивача до дисциплінарної відповідальності. 
При цьому, саме рішенням суду у даній справі буде встановлено чи правомірно діяв відповідач при накладенні на позивача вказаного дисциплінарного стягнення.
Водночас, забезпечення позову у даній справі зупинить дію рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатів Запорізької області від 23.12.2021, яким застосовано до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення права на зайняття адвокатською діяльністю за вчинення дисциплінарного проступку у вигляді порушення присяги адвоката України та грубого одноразового порушення правил адвокатської етики.
На думку колегії суддів апеляційної інстанції, враховуючи принцип співмірності негативних наслідків, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмові у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Враховуючи характер спірних правовідносин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в разі зупинення дії оскаржуваного рішення позивач фактично продовжить виконання своїх професійних обов`язків.
Натомість, застосування такого заходу забезпечення позову є недопустимим, оскільки співвідношення негативних наслідків від невжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті вжиття цих заходів є значно вагомішими для суспільного інтересу.
Так, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, ухвала Запорізького окружного адміністративного суду від 28.01.2022 року щодо відмови у забезпеченні позову прийнята з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав позивача і цілями, на досягнення яких спрямована ухвала. 
Матеріали справи не містять підтверджень очевидності небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам заявника у порівнянні зі шкодою, яка може бути заподіяна інтересам суспільства в разі забезпечення позову.
Незворотність певних наслідків в разі задоволення позову та відновлення порушеного права позивача - відсутня.
Аналогічна правова позиція щодо неможливості забезпечення позову в подібних правовідносинах викладена Верховним Судом у постановах: від 05.09.2019 року в справі №01-07/12/18, від 18.02.2021 року в справі №ЗД/380/35/20, від 17.03.2021 року в справі №640/19167/20, від 31.03.2021 року в справі №560/6068/20, від 19.05.2021 року в справі №ЗД/380/54/20.
Крім того, суд зважає на Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийняті Комітетом Міністрів Ради Європи 13.09.1989, згідно з якими рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.
Щодо визначеної позивачем підстави для забезпечення позову про наявність ознак, які свідчать про очевидність протиправності оскаржуваного рішення, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що в цьому випадку наявність ознак протиправності оскаржуваного акту може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.
Крім того, саме існування очевидних ознак протиправності рішення суб`єкта владних повноважень, як стверджує позивач, не може бути єдиною підставою для забезпечення позову шляхом зупинення дії такого рішення, оскільки дана ознака є лише передумовою для такого забезпечення та повинна прийматись судом до уваги із врахуванням іншої підстави забезпечення позову - невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Враховуючи вище викладене та здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, з урахуванням співмірності таких заходів заявленим позовним вимогам, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що подана представником позивача заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню. 
Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції від 28.01.2022 року не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню.          
Керуючись ст.150-154, ст. 242, 311, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 28.01.2022 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили 20.06.2022 та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова