Справа № 352/2243/18 
Провадження № 22-ц/4808/466/22 
Головуючий у 1 інстанції ХОМИНЕЦЬ М. М. 
Суддя-доповідач Бойчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2022 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі: 
                       судді-доповідача         Бойчука І.В., 
                       суддів:                Пнівчук О.В., Томин О.О.,
                       секретаря                Шандалович В.В.,
з участю                        представника ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до АТ «Альфа-Банк», ТзОВ «Компанія «Рона», приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Грицак О.І., ТзОВ «Євроторг Прикарпаття», ТзОВ «Українська торгово-комерційна компанія», ТзОВ «Нексія ДК. Оцінювальні послуги», Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, управління реєстраційних процедур Івано-Франківської міської ради, обласного комунального підприємства «Івано-Франківське бюро технічної інвентаризації» про визнання недійсними іпотечних договорів, визнання протиправними дій нотаріуса при посвідченні іпотечних договорів, визнання частково недійсним договору про внесення змін до генерального договору про здійснення кредитування, скасування реєстрації речових прав на нерухоме майно, визнання незаконними дій, пов`язаних з виготовленням технічної документації на об`єкти нерухомого майна та оцінкою майна, зобов`язання вчинити дії за апеляційною скаргою представника АТ «Альфа-Банк» на ухвалу Тисменицького районного суду від 20 грудня 2021 року під головуванням судді Хоминець М.М. у м. Івано-Франківську,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися з позовом до АТ «Альфа-Банк», ТзОВ «Компанія «Рона», приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Грицак О.І., ТзОВ «Євроторг Прикарпаття», ТзОВ «Українська торгово-комерційна компанія», ТзОВ «Нексія ДК. Оцінювальні послуги», Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, управління реєстраційних процедур Івано-Франківської міської ради, обласного комунального підприємства «Івано-Франківське бюро технічної інвентаризації» про визнання недійсними іпотечних договорів, визнання протиправними дій нотаріуса при посвідченні іпотечних договорів, визнання частково недійсним договору про внесення змін до генерального договору про здійснення кредитування, скасування реєстрації речових прав на нерухоме майно, визнання незаконними дій, пов`язаних з виготовленням технічної документації на об`єкти нерухомого майна та оцінкою майна, зобов`язання вчинити дії.
ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2   17.12.2021 подали до суду заяву про забезпечення позову. Подану заяву обґрунтовували тим, що на адресу ОСОБА_1 30.11.2021 надійшла вимога представника АТ «Альфа-банк» про усунення порушень (повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору/іпотечного застереження), зокрема, погашення у тридцятиденний строк у повному обсязі простроченої заборгованості ТзОВ «Компанія «Рона» перед ПАТ «Укрсоцбанк» станом на 30.06.2016 р. за Генеральним договором № 06.201-72/025 про здійснення кредитування від 17.09.2014 р. у розмірі 3 556 831,46 Євро простроченої заборгованості за основною сумою кредиту, 1 595 468,06 доларів США простроченої заборгованості за основною сумою кредиту. Банк попередив, що у разі невиконання вказаної вимоги будуть вжиті заходи щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на іпотечне майно на підставі ст.37 ЗУ «Про іпотеку». Просили накласти арешт на іпотечне майно земельну ділянку площею 0,7000 га з кадастровим номером 2625810100:04:032:0016 та комплекс СТО загальною площею 1684,5 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 і належать майновому поручителю ОСОБА_1 та заборонити оформлення права власності та відчуження іпотечного майна.
Ухвалою Тисменицького районного суду від 20 грудня 2021 року частково задоволено заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову.
Для забезпечення позову ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , до AT «Альфа-Банк» та інших відповідачів у цивільній справі № 352/2243/18 накладено арешт на іпотечне майно:
- земельну ділянку площею 0,7000 та з цільовим призначенням для обслуговування комплексу станції технічного обслуговування автомобілів;
- комплекс СТО загальною площею 1684,5 кв.м, що складається з: цегляного адміністративного будинку загальною площею 1174,7 кв.м, автосалону з цегли загальною площею 263,1 кв.м, кафе з цегли загальною площею 127,9 кв.м, шашличної цегляної загальною площею 13,0 кв.м, СТО з бетону загальною площею 105,8 кв.м. які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та належать майновому поручителю ОСОБА_1 .
У апеляційній скарзі апелянт зазначає, що з ухвалою суду не погоджується та просить її скасувати.
При задоволенні заяви позивача про накладення арешту на нерухоме майно та заборони їх відчуження, суд не звернув уваги, що позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві. Вважає, що є помилковим накладення арешту на майно особи, яка не є відповідачем у справі. Крім цього, предметом позову у даній справі є позовні вимоги немайнового характеру про визнання недійсним договору та інше.
Отже, накладення арешту на майно не може бути співмірним заходом забезпечення позову за позовними вимогами немайнового характеру, які не підлягають примусовому виконанню.
Такий захід забезпечення позову не відповідає змісту порушеного, на думку позивача права, та не є співмірним із заявленими вимогами в цій справі.
Апелянт зсилається на постанову Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 25.11.2020 року по справі № 643/16678/18, якою скасовано ухвалу суду першої інстанції, залишену без змін постановою апеляційного суду про забезпечення позову та постановлено нову ухвалу про відмову у забезпеченні позову.
Постанова мотивована тим, що предметом позову у справі є позовні вимоги немайнового характеру, а саме про визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів,. Верховний Суд дійшов висновку про те, що таке судове рішення не підлягає примусовому виконанню, а тому суди попередніх інстанцій помилково вважали, що незабезпечення позову в обраний спосіб ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду.
За таких обставин просить ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову та накладення арешту на нерухоме майно скасувати та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Учасники справи правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1  вимоги апеляційної скарги заперечив, покликаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.
Представник АТ «Альфа-Банк» Мус В.П. та приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Грицак О.І., подали клопотання про розгляд справи без їхньої участі.
Вислухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що у провадженні Тисменицького районного суду знаходилась справа № 352/1536/16-ц за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , третя особа ТзОВ «Компанія «Рона», про звернення стягнення на предмет іпотеки, у якій ухвалено рішення від 07.11.2018 року, яке змінено постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 03.03.2021 р. Ухвалено у рахунок погашення заборгованості ТзОВ «Компанія «Рона» за Генеральним договором про здійснення кредитування № 06.201-72/025 від 17.09.2014 року, яка станом на 30.06.2016 року складається із 3 556 831, 46 Євро простроченої заборгованості за основною сумою кредиту, 23 514,61 Євро заборгованості по процентах, 1 595 468, 06 доларів США простроченої заборгованості за основною сумою кредиту, 9927,36 доларів США заборгованості по процентах, 13 848 756,99 грн. пені за прострочену заборгованість по основній сумі кредиту в Євро, 4 163 831,58 грн. пені за прострочену заборгованість по основній сумі кредиту в доларах США, звернути стягнення на предмети іпотеки, що належать майновому поручителю ОСОБА_1 : комплекс СТО загальною площею 1684,5 кв.м, що складається з:цегляного адміністративного будинку загальною площею 1174,7 кв.м літера «А», автосалону з цегли загальною площею 263,1 кв.м літера «Б», кафе з цегли загальною площею 127,9 кв.м літера «В», шашличної цегляної загальною площею 13,0кв.м літера «Г», СТО з бетону загальною площею 105,8 кв.м літера «Д» та земельну ділянку площею 0,7000 га з цільовим призначенням для обслуговування комплексу станції технічного обслуговування автомобілів з кадастровим номером 2625810100:04:032:0016, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів.
Виданий на підставі вказаного судового рішення виконавчий лист знаходиться на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачука Л.М., на даний час виконання зупинено на підставі ухвали Верховного Суду.
ОСОБА_1 30.11.2021 надійшла вимога АТ «Альфа-банк» про усунення порушень (повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору/іпотечного застереження), зокрема, погашення у тридцятиденний строк у повному обсязі простроченої заборгованості ТзОВ «Компанія «Рона» перед ПАТ «Укрсоцбанк» станом на 30.06.2016 р. за Генеральним договором №06.201-72/025 про здійснення кредитування від 17.09.2014 р. у розмірі 3 556 831,46 Євро простроченої заборгованості за основною сумою кредиту, 1 595 468,06 доларів США простроченої заборгованості за основною сумою кредиту. Банк попередив боржника, що у разі невиконання вказаної вимоги будуть вжиті заходи щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на іпотечне майно на підставі ст.37 ЗУ «Про іпотеку».
У рамках розгляду даної справи позивачами оспорюється іпотечний договір від 17.09.2014, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк», посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Грицак О.І. за реєстровим № 815, зі всіма змінами та доповненнями, відповідно до якого іпотекодавець ОСОБА_1 передав в іпотеку банку належне йому нерухоме майно, а саме: комплекс СТО загальною площею 1684,5 кв.м, що складається з: цегляного адміністративного будинку загальною площею 1174,7 кв.м літера «А»,автосалону з цегли загальною площею 263,1кв.млітера «Б»,кафе з цегли загальною площею 127,9кв.млітера «В», шашличної цегляної загальною площею13,0кв.млітера «Г», СТО з бетону загальною площею 105,8кв.млітера «Д» та земельну ділянку площею 0,7000 га з цільовим призначенням для обслуговування комплексу станції технічного обслуговування автомобілів з кадастровим номером 2625810100:04:032:0016, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Згідно ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.
Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Згідно ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.
При цьому, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій у разі задоволення позову може бути ускладнено чи стане неможливим виконання рішення суду, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.
Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
Фундаментними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, та доводи заяви про забезпечення позову. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим або буде ускладнено чи стане неможливим ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Таким чином, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог, буде ускладнено чи стане неможливим ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. При цьому, заявник не зобов`язаний подавати суду докази.
Суд першої інстанції, з врахуванням мотивів, наведених заявниками на підтвердження своїх вимог, дійшов висновку про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на іпотечне майно.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки заявниками обґрунтовано, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову призведе до неможливості ефективного захисту їхнього порушеного прав, за захистом якого вони звернулися. 
Підставами для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування такого виду забезпечення. 
Доводи апелянта про те, що накладення арешту на майно не може бути співмірним заходом забезпечення позову, і тому такий захід забезпечення позову не відповідає змісту порушеного права, та не є співмірним із заявленими вимогами в цій справі, є невірним та спростовується висновками суду першої інстанції. Оскільки між сторонами є дійсний спір і обставини у справі свідчать про наявність підстав, за яких іпотечне майно, може бути передано відповідачеві, що призведе до неможливості ефективного захисту прав позивачів,а тому накладення арешту на таке майно є можливістю запобігання вчиненню дій щодо спірного майна.
Також судом першої інстанції вірно враховано, що вимога заявника щодо заборони на оформлення права власності та відчуження іпотечного майна є зайвою з огляду на те, що нерухоме майно, яке знаходиться під арештом, відчуженню не підлягає, щодо нього не можуть вчинятися дії по перереєстрації права власності, з чим погоджується і колегія судді апеляційного суду.
Тому суд першої інстанції обґрунтованою задовольнив вимогу про забезпечення позову шляхом накладення арешту на іпотечне майно.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують законності та обґрунтованості оскаржуваної ухвали. Підстав для її скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено, тому ухвалу слід залишити в силі, а апеляційну скаргу представника відповідача без задоволення.
Керуючись ст. 374, 375, 381 – 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника АТ «Альфа-Банк» залишити без задоволення.
Ухвалу Тисменицького районного суду від 20 грудня 2021 року залишити без зміни.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанов и складено 19 травня 2022 року.

Суддя-доповідач:                                                        І.В. Бойчук
Судді:                                                                        О.В. Пнівчук
       О.О. Томин