Ухвала       
 
20 червня 2022 року 
м. Київ
 
справа № 333/5693/16-ц
провадження № 61-2966св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Крата В. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
 
розглянув у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 липня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 10 лютого 2020 року, 
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2016 року  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом доАкціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі -  АТ КБ «ПриватБанк») про визнання недійсним кредитного договору та застосування принципу подвійної реституції.
Позов мотивований тим, що 28 травня 2008 року між сторонами укладено договір споживчого кредиту № ZPC0GK0000000075. Вказаний договір не відповідає внутрішній волі позичальника згідно з частиною третьою статті 203 ЦК України, що є підставою для визнання цього договору недійсним з моменту укладення. У зв`язку з відсутністю необхідної, доступної, достовірної, повної та своєчасної інформації про умови кредитування, а також відомостей про орієнтовну сукупну вартість кредиту вона була позбавлена об`єктивно визначитись з доцільністю отримання такого кредиту, з урахуванням особистих фінансових можливостей для обслуговування. Отже, кредитний договір за умовами є несправедливим. Протягом дії кредитного договору банком жодного разу не повідомлено у письмовій формі про зміну в сторону збільшення вартості іноземної валюти курсу долару у співвідношенні до гривні, що як наслідок, призвело до значного фінансового навантаження для споживача в частині забезпечення належного виконання взятого на себе зобов`язання. Неодноразове збільшення ціни долара США по відношенню до гривні, яка відбулась поза межою волі позичальника, змінила обсяг зобов`язання та зробила виконання цього зобов`язання неможливим, що є несправедливим по відношенню до позичальника. 
Згідно з постановою Вищого адміністративного суду України від 03 березня 2016 року у справі № К/800/59852/14 встановлено порушення ПАТ КБ «ПриватБанк» законодавства щодо захисту прав споживачів. Таким чином, обставини встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не потребують доказуванню у справі, у якій бере участь особа щодо якої встановлені ці обставини. 
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 липня 
2020 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 10 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано недійсними пункти 1.1., 1.2., 2.2.3., 2.2.5., 2.2.11., 2.3.3., 2.4.1., 3.2., 3.3., 3.4., 3.6., 3.9., 4.2., 4.3., .4.4., 4.5., 4.6., 5.5., 6.1., 7.2., 7.3., 7.5., 8.1., 8.1.2., 8.2., 8.5. кредитного договору від 28 травня 2008 року № ZPC0GK0000000075, укладеного між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» в частині сплати винагороди, комісії за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення.
У задоволенні іншої частини позову відмовлено. 
Судові рішення мотивовані тим, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. 
Згідно з пунктом 3.6. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, які затверджено Правлінням Національного Банку України від 10 травня 2007 року № 168 (далі - Правила) банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). В той же час, умови пунктів 1.1., 1.2., 2.2.3., 2.2.5., 2.2.11., 2.3.3., 2.4.1., 3.2., 3.3., 3.4., 3.6., 3.9., 4.2., 4.3., .4.4., 4.5., 4.6., 5.5., 6.1., 7.2., 7.3., 7.5., 8.1., 8.1.2., 8.2., 8.5. кредитного договору від 28 травня 2008 року № ZPC0GK0000000075 містять положення щодо необхідності сплати позичальником (позивачем у цій справі) винагороди, комісії за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення.
Судами враховано висновки, викладені в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16, за змістом яких, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому банк нараховував, а позичальник сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним.
Враховуючи, що обслуговування кредиту, в т. ч. сплата комісії за обслуговування кредиту, винагороди за резервування ресурсів для виконання зобов`язань за спірним кредитним договором є супутньою послугою, яка супроводжує кредит, суди дійшли висновку, що умови кредитного договору відносно компенсації сукупних послуг банку за рахунок позивача є несправедливими та такими, що суперечать нормам Закону України «Про захист прав споживачів» та положенням Правил, які були чинними станом на час укладення між сторонами у цій справі кредитного договору.
Враховуючи, що кредитний договір від 28 травня 2008 року 
№ ZPC0GK0000000075, станом на час розгляду цієї справи в суді сторонами не розірваний та зобов`язання за вказаним договором не припинені, пропуску позивачем позовної давності не вбачається.
У лютому 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просив судові рішення в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог; судові витрати покласти на позивача.
Ухвалою Верховного Суду від 12 березня 2021 року відкрито касаційне провадження в цій справі.
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов наступних висновків.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 березня 2021 року справа № 363/1834/17 передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначила, зокрема, що існує очевидна необхідність формування єдиної правозастосовчої практики у спорах про стягнення кредитної заборгованості, визнання недійсним кредитного договору у частині вирішення питань дійсності/оспорюваності/нікчемності встановлення комісії (інших подібних платежів) за обслуговування кредиту по кредитним договорам, укладеним до 13 січня 2006 року - дати набрання чинності статтями 11, 18 Закону України від 01 грудня 2005 року № 3161-IV «Про внесення змін до Закону України «Про захист прав споживачів», для забезпечення розумної передбачуваності судових рішень, а тому справа містить виключну правову проблему. 
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 27 квітня 2021 року справу № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21)прийнято та призначено до розгляду.
Правовідносини, спір з приводу яких вирішується у цій справі, є подібними до правовідносин, які є предметом розгляду у справі № 363/1834/17.
У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку. 
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у цій справі.
Керуючись статтями 252, 253, 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Зупинити касаційне провадження у справі № 333/5693/16-ц до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 363/1834/17.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                             Є. В. Краснощоков 
 
І. О. Дундар
 
В. І. Крат