ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3265/22 Справа № 208/6630/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Цаберябий Б. М. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2022 року                                                                м. Дніпро
12.022
       
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді                         Максюти Ж.І.
суддів                                 Свистунової О.В., Пищиди М.М.,
за участі секретаря Панасенко С.С.

       розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Монатко Дениса Сергійовича на рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 22.12.2021 року 
по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Алекса Людмила Миколаївна про визнання спадкового договору недійсним
та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Алекса Людмила Миколаївна про визнання спадкового договору удаваним та поширенні на нього правовідносин договору купівлі-продажу, -

В С Т А Н О В И Л А:

        ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом і вказала, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 24 липня 2013 року приватним нотаріусом Криничанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Чорною О.В., та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії ЕАІ № 873611, їй належить житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1 .
       30 липня 2013 року між нею та ОСОБА_2 був укладений спадковий договір, відповідно до умов якого вона передає після своєї смерті у власність останній вищезазначений житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1 .
       Відповідно до умов вищезазначеного договору на ОСОБА_2 покладені такі обов`язки: Відповідно до п. 6.1 Якщо у відчужувача майна виникне така необхідність по догляду, а у набувача майна немає можливості самому виконувати побутові послуги, то набувач повинний найняти за свої кошти людину для постійного виконання побутових послуг, прибирати та слідкувати за санітарним станом приміщення, прати білизну, купувати продукти та забезпечувати на день трьохразовим харчуванням, забезпечувати печатною кореспонденцією, сплачувати платежі у встановлені строки за комунальні послуги, в разі необхідності робити поточний ремонт приміщення;         Відповідно до п. 6.2 Забезпечувати згідно за рецептами лікарів, належними лікувальними засобами, при необхідності помістити до лікарні на лікування; Відповідно до п. 6.3 Матеріальне забезпечення за утримання (догляду), яке щомісячно має надаватись відчужувану, оцінюється сторонами в розмірі 1147 грн.
        ОСОБА_1 зазначає, що після укладення вказаного договору вона утратила контакт з ОСОБА_2 , яка самостійно приїхала до вказаного будинку, де без її дозволу здійснила заміну дверей та замків у зв`язку з чим позивачка не мала можливості потрапити до належного їй будинку. ОСОБА_5 шляхом обману відібрала у позивачки всі правовстановлюючі документи на спірний житловий будинок та її земельний пай, а також забрала її паспорт. Крім того, шляхом обману здійснила налаштування в додатку банку, в результаті чого з пенсійної картки позивачки щомісяця здійснювались регулярні платежі грошових коштів на банківську картку ОСОБА_2 .
       Через складне життєве становище, з 30 червня 2015 року позивачка почала проживати в Комунальному закладі соціального захисту «Центр комплексного обслуговування бездомних осіб» у м. Кам`янське, де їй було надано допомогу по відновленню паспорта громадянина України.
       Позивачка вважає, що ОСОБА_2 незаконно та протиправно, в порушення умов вищезазначеного договору заволоділа належним їй на законних підставах житловим будинком. Тому з урахуванням наведеного ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом і просить розірвати спадковий договір, укладений 30 липня 2013 року між ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Алекса Людмилою Миколаївною, зареєстрованого в реєстрі за № 664, а також стягнути з відповідачки 768,40 грн. судового збору.
        ОСОБА_2 з вищезазначеними позовними вимогами ОСОБА_1 не погоджується, вважає їх не підлягаючими задоволенню. Маючи на меті внутрішні переконання, ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Алекса Людмила Миколаївна, про визнання удаваним правочином спадковий договір, укладений 30 липня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; визнання встановлених між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відносин регульованими правилами договору купівлі-продажу, за яким ОСОБА_1 передала нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , а ОСОБА_2 прийняла це майно і сплатила ОСОБА_1 59196 грн, та визнання права власності на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 .
       В обґрунтування своїх зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 вказала, що вона є дружиною ОСОБА_4 .
       У 2010 році вони з чоловіком вирішили придбати невеликий будинок із земельною ділянкою у сільській місцевості неподалік від м. Кам`янське. Так, у 2011 році їм було запропоновано придбати житловий будинок по АДРЕСА_1 . Оскільки на той час у власника будинку ОСОБА_6 був відсутній кадастровий номер на земельну ділянку, сторони погодили, що будуть частково вносити грошові кошти власнику нерухомого майна та займатись підготовкою всіх необхідних документів для укладення договору купівлі-продажу.
       18 січня 2011 року нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Панко Г.В. було посвідчено довіреність, відповідно до якої ОСОБА_6 уповноважив ОСОБА_7 представляти його інтереси та діяти від його імені в рамках того, що дозволено законом.
       Сума продажу вищезазначеного житлового будинку була обумовлена в розмірі 6000 доларів США, що на той час було еквівалентно 47640 гривень, що підтверджується відповідною розпискою, написаною 24 січня 2011 року ОСОБА_7 , який представляв інтереси ОСОБА_6 . Згодом родина ОСОБА_8 почали здійснювати грошові виплати ОСОБА_6 , в результаті чого останній надав їм всі правовстановлюючі документи на будинок до оформлення договору купівлі-продажу, що підтверджується написаною власноруч ОСОБА_6 . У березні 2012 року ОСОБА_6 запропонував їм зареєструватись у будинку на що ОСОБА_2 разом з чоловіком погодились та 13 березня 2012 року ОСОБА_4 був зареєстрованим як проживаючий у будинку ОСОБА_6 .
       Після присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці та отримання Державного акту на земельну ділянку, у серпні 2012 року ОСОБА_6 попросив ОСОБА_2 та її чоловіка знайти йому та його дружині ОСОБА_1 житловий будинок, сума якого коштує в рамках 2000-3000 доларів США, однак згодом передумав. Не встигнувши оформити договір купівлі-продажу ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 14 грудня 2012 року виконавчим комітетом Української сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області.
       Після смерті ОСОБА_6 , відкрилася спадщина, до складу якої входив вищезазначений спірний житловий будинок, який згодом успадкувала дружина померлого – ОСОБА_1 та не мала заперечень щодо продажу вказаного будинку. 
05 січня 2013 року ОСОБА_1 склала відповідну довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мельнічук В.І. та зареєстровану в реєстрі за № 1, якою уповноважила ОСОБА_4 та надала йому право оформити її спадкове майно у законному порядку для подальшого відчуження житлового будинку.
       Так, 24 липня 2013 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на вищезазначений спірний житловий будинок.
       Протягом всього часу ОСОБА_2 та її чоловік сплачували ОСОБА_1 певні грошові кошти в рахунок виплати за житловий будинок, про що остання писала відповідні розписки. 30 липня 2013 року ОСОБА_1 було виплачено повний розрахунок за житловий будинок, після чого ОСОБА_2 з чоловіком звернулись до нотаріальної контори з метою укладення договору купівлі-продажу житлового будинку, однак їм було відмовлено у зв`язку з тим, що у вказаному будинку була зареєстрована ОСОБА_1 . Нотаріусом було запропоновано укласти спадковий договір, після чого вони зможуть стати власниками цього будинку.
       Так, 30 липня 2013 року між сторонами був укладений спадковий договір, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Алекса Л.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 664. Виконавцем цього договору було призначено ОСОБА_3 та відповідно до умов договору на ОСОБА_2 було покладено певні обов`язки по умовам договору. ОСОБА_2 зазначає, що з моменту укладення вказаного договору, ОСОБА_1 до них з ціллю отримання грошових коштів або надання будь-якої допомоги, не зверталась.
       З урахуванням викладеного ОСОБА_2 звернулась до суду з цим зустрічним позовом та просить: Визнати удаваним правочином спадковий договір, укладений 30 липня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Алекса Людмилою Миколаївною, зареєстрований в реєстрі за № 664; Визнати встановлені між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 правовідносини щодо житлового будинку по АДРЕСА_1 регульованими правилами договору купівлі-продажу; Визнати передачу ОСОБА_1 житлового будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , прийняття ОСОБА_2 цього будинку і сплати ОСОБА_1 59196 грн., та визнати право власності на вищезазначений житловий за ОСОБА_2 .

       Рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2021 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про розірвання спадкового договору, укладеного 30 липня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Алекса Людмилою Миколаївною, зареєстрованого в реєстрі за № 664 
       Визнано удаваним правочином спадковий договір, укладений 30 липня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Алекса Людмилою Миколаївною, зареєстрований в реєстрі за № 664.
       Визнано встановлені між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 правовідносини щодо житлового будинку по АДРЕСА_1 регульованими правилами договору купівлі-продажу.
       У задоволенні позовних вимог про визнання передачі ОСОБА_1 житлового будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , прийняття ОСОБА_2 цього будинку і сплати ОСОБА_1 59196 грн, та визнання права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 відмовлено.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати частково рішення міськрайонного суду, ухвалити нове рішення, яким первісний позов задовольнити, а у визнанні спадкового договору удаваним та у поширені на нього правовідносин договору купівлі-продажу - відмовити, в іншій частині рішення залишити без змін.
       В обґрунтування скарги посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні первісного позову, оскільки виходив з того, що позивач не довів порушення умов договору з боку відповідача, однак такі висновки спростовуються тим, що відповідач визнав факт невиконання договору, бо вважав його удаваним. 
       Окрім цього, зазначає, що умови договору купівлі-продажу будинку не виконано належним чином, оскільки в матеріалах справи відсутні докази щодо виплати ОСОБА_1 повної суми вартості житлового будинку та поширено правідносини сторін за цим договором правовідносини договору купівлі-продажу, а тому із частковим задоволенням зустрічного позову погодитись не може.
       У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2  зазначає, що вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, доводи відповідача безпідставними, просить відмовити у задоволені апеляційної скарги.
       Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
       Суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволеними бути не можуть з таких підстав.
       Ст. 1302 ЦК України передбачено, що за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.
       Спадковий договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а також державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом міністрів України (стаття 1304 ЦК України).
       Згідно зі ст. 1305 ЦК України набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття.
       У ст. 1308 ЦК України зазначено,що спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень.
       Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочин є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
       За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Спадковий договір є інститутом договірного, а не спадкового права, тому до правовідносини, які виникли з договорів, застосовуються в тому числі загальні положення про договір.
       Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
       Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша, друга статті 614 ЦК України).
Твердження позивачки, про те, що саме відповідачка порушила, та не виконувала належним чином умови спадкового договору є безпідставними, оскільки позивачка ОСОБА_1 не зазначила в позові, та не надала суду належних, достатніх та допустимих доказів, які підтверджують підстави її позову, а тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав, для правового висновку про вині дії відповідачки у невиконанні або неналежному виконанні умов, визначених спадковим договором, 
Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним та обґрунтованим.
Доводами апеляційної скарги такі висновки районного суду не спростовані, в них також не містяться посилання на докази істотного порушення умов спадкового договору або неналежного його виконання з боку відповідачки,а тому підстав для розірвання спадкового договору не має.
Аналіз змісту апеляційної скарги скарги, та оскарженого рішення суду першої інстанції свідчить, що апеляційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд у постановах № 237/4652/17 від 19.05.2020, № 607/5404/18 від 30 грудня 2020 р. № 280/1380/17 від 07.04.2021 року вже викладав свій висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Так, Верховний Суд в постанові від 30 грудня 2020 р. в справі № 607/5404/18 дійшов висновку, що «...вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, а й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Встановивши, що позивачка не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження факту невиконання відповідачкою розпоряджень відчужувача за спадковим договором, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову”.
Зазначене спростовує доводи представника апелянта, адвоката Монатко Д.С. про те, що позивачка  ОСОБА_1  не повинна доводити свої позовні вимоги, а тому суд першої інстанції в частині відмови у задоволені первісного позову ухвалив рішення відповідно до таких висновків Верховного Суду.
Але, що стосується рішення суду про часткове задоволення позовних вимог зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання удаваним правочином спадкового договору, укладеного 30 липня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та встановлення факту, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існують правовідносини щодо житлового будинку по АДРЕСА_1 , які регульовані правилами договору купівлі-продажу, колегія суддів зазначає, що рішення суду в цій частині підлягає скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені цих позовних вимог з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, та зазначалось вище, 30 липня 2013 року між ОСОБА_1 (Відчужувач) та ОСОБА_2 (Набувач майна) було укладено спадковий договір, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Алекса Л.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 664. Виконавцем цього договору було призначено ОСОБА_3 , та відповідно до умов договору на ОСОБА_2 було покладено певні обов`язки по умовам договору.
Згідно п.1 спадкового договору. Зазначено, що ОСОБА_1 , непрацездатна за віком, передає після своєї смерті у власність ОСОБА_2 , належний їй на праві особистої приватної власності житловий будинок по АДРЕСА_1 .
Відповідно до п.8 спадкового договору вказано, що сторони підтверджують, що цей договір відповідає їх дійсним намірам і не носить характер мнимої та удаваної угоди, а також не є зловмисною угодою, а також сторони не заперечують щодо кожної з умов правочину. Правочин не вчиняється під впливом тяжкої і вкрай невигідної умови.
Також, зі спадкового договору, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , засвідченого приватним нотаріусом Днепродзержинського міського нотаріального округу Алекса Л.М., вбачається, що сторонам договору було роз`яснено вимоги ст.ст.1302,1305,1307,1308 ЦК України, та вони погодились укласти саме спадковий договір, а не договір купівлі-продажу, про що також не заперечувала відповідачка ОСОБА_2 в своїй зустрічній позовній заяві, а громадянка ОСОБА_9 надала свою згоду на призначення її виконавцем спадкового договору, про що свідчить особистий підпис останньої в тексті спадкового договору.
Чоловік позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_4 також надав свою нотаріально посвідчену згоду на укладання дружиною ОСОБА_2 з відповідачкою за зустрічним позовом ОСОБА_1 саме спадкового договору.
Відповідачка за зустрічним позовом ОСОБА_1 стверджує, що наміру на відчуження належного їй на праві власності житлового будинку шляхом укладення з ОСОБА_2 договору купівлі-продажу у неї не було, а тому, позивачці за зустрічним позовом ОСОБА_2 було достовірно відомо, що вона особисто уклала с ОСОБА_1 саме спадковий договір, а не договір купівлі-продажу, про що свідчить її особистий підпис у спадковому договорі.        Надаючи оцінку аргументам, наведеним у апеляційній скарзі, колегія суддів виходить із такого. 
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
При оцінці обраного позивачем за зустрічним позовом способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.
Рішення суду в частині задоволених позовних вимог зустрічного позову вказаним вимогам закону не відповідає.
Згідно статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.
Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження
№ 61-16353сво18) зроблено висновок, що"недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим".
Тлумачення статті 235 ЦК України свідчить, що удаваним є правочин, що вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Тобто сторони з учиненням удаваного правочину навмисно виражають не ту внутрішню волю, що насправді має місце. Відтак, сторони вчиняють два правочини: один удаваний, що покликаний "маскувати" волю осіб; другий - прихований, від якого вони очікують правових наслідків.
У постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі
№ 6-1026цс16 зроблено висновок, що "за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним. Відповідно до вимог статті 60 ЦПК України позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином".
Вказані вимоги закону позивачкою за зустрічним позовом ОСОБА_2 виконані не були, а рішення суду в частині задоволення цих зустрічних позовних вимог фактично не відновлює порушеного цивільного права позивачки, є формальним та правових наслідків не несе.
За змістом статті 214 ЦК України законом передбачається відмова осіб, які вчинили правочин, від нього, навіть і в тому разі, якщо його умови повністю ними виконані. Відмова від правочину вчиняється у такій самій формі, в якій було вчинено правочин.
За частиною першою статті 651 ЦК України зміни або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною другою статті 653 ЦК України встановлено, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.
Таким чином, оскільки законом та договором не обмежено право сторін за спільною згодою розірвати правочин, який вони раніше вчинили, в незалежності від наявності підстав для його оспорюванності, підстави для визнання його недійсним за частинами 3 і 5 статті 203, 215 ЦК України відсутні, так як звертаючись до суду з первісним та зустрічним позовами, волевиявлення сторін було направлено саме на припинення зобов`язань за попередньо укладеним спадковим договором, а мотиви здійснення цього договору на теперішній час значення не мають.
Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених п.п.2,4 ч.1 ст.376 ЦПК України, колегія суддів  скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову.
       Оскільки, апеляційна скарга представника не містить вимоги щодо стягнення з позивача на його користь судового збору, сплаченого за апеляційною скаргою, то колегія суддів не вирішує це питання.

       Керуючись ст. ст. 367,368, п.2 ч.1 ст.374, п.п.2, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Монатко Дениса Сергійовича - задовольнити частково.

       Рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2021 року — скасувати частково в частині задоволення зустрічного позову.

       У задоволенні позову  ОСОБА_2 до  ОСОБА_1 , треті особи  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 , приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Алекса Людмила Миколаївна про визнання  спадкового договору удаваним та поширенні на нього правовідносин договору купівлі-продажу - відмовити.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя:                                                  Ж.І. Максюта

       Судді:                                                                  О.В. Свистунова
                                                                        
                                                                М.М. Пищида