Постанова
Іменем України
 
30 червня 2022 року
м. Київ
 
справа № 638/17318/17
провадження № 61-2093св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк», 
треті особи: Державний реєстратор Зміївської міської ради Калініна Людмила Миколаївна, ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» на постанову Харківського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року у складі колегії суддів: Яцини В. Б., Бурлака І. В., Хорошевського О. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом 
до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - ПАТ «ПУМБ», банк), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: державний реєстратор Зміївської міської ради Калініна Л. М., ОСОБА_2 , про зобов`язання вчинити певні дії.
 
Позов мотивовано тим, що 28 липня 2008 року між нею та Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - ЗАТ «ПУМБ»), правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», укладено договір іпотеки № 6630244, відповідно до умов якого вона стала майновим поручителем за кредитним договором, укладеним між ОСОБА_3 та ПАТ «ПУМБ». 
 
Предмет іпотеки - квартира АДРЕСА_1 . 
 
01 липня 2017 року після повернення з дачі вона побачила, що на дверях зазначеної квартири змінили замки, того ж дня вона викликала поліцію. У ході перевірки працівники поліції встановили, що замки поміняли працівники 
ПАТ «ПУМБ». 
 
Перевіривши Єдиний державний реєстр судових рішень, вона з`ясувала, 
що 28 липня 2017 року ПАТ «ПУМБ» звернувся до суду із позовною заявою про зняття арешту з майна. Із позовної заяви та доданих документів вбачалось, 
що через неналежне виконання ОСОБА_3 своїх зобов`язань 
за кредитним договором ПАТ «ПУМБ» вирішив задовольнити свої вимоги 
за рахунок предмета іпотеки, тому 21 червня 2017 року державний реєстратор Зміївської міської ради Харківської області Калініна Л. М. прийняла рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за ПАТ «ПУМБ».
 
Рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки прийнято всупереч Закону України від 05 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» (далі - Закон 
№ 898-IV), оскільки іпотекодержатель не направив жодного повідомлення про порушення основного зобов`язання та позбавив іпотекодавця права добровільно усунути відповідні порушення за договором. Також державний реєстратор протиправно, без врахування вимог Закону України від 03 червня 2014 року 
№ 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого 
як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон № 1304-VII), прийняв рішення про реєстрацію за ПАТ «ПУМБ» права власності на предмет іпотеки. 
З урахуванням наведеного просила скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ПАТ «ПУМБ».
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2019 року 
у задоволенні позову відмовлено.
 
Суд першої інстанції дійшов висновку, що банк відповідно до вимог статті 35 Закону № 989-IV надіслав на адресу позичальника та іпотекодавця повідомлення про порушення зобов`язання, які їх отримали. Закон № 1404-VІІ до спірних правовідносин не застосовується, оскільки у договорі іпотеки ОСОБА_1 зазначала, що предмет іпотеки не є для неї та членів її сім`ї єдиним можливим місцем проживання, а у власності позичальника за договором кредиту є інше нерухоме майно.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року рішення суду першої інстанції скасовано і прийнято нову постанову про задоволення позову. 
 
Скасовано рішення про державну реєстрацію та державну реєстрацію прав 
та їх обтяжень, індексний номер 35782790 від 21 червня 2017 року, номер запису про право власності 21021191, вчинений державний реєстратором Зміївської міської ради Харківської області Калініною Л. М. щодо права власності 
ПАТ «ПУМБ» на трикімнатну квартиру 
АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомості майна 1280736963101.
 
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що спірна квартира використовується позивачем як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнута 
на підставі дії Закону № 1304-VII, у тому числі і шляхом реєстрації права власності за ПАТ «ПУМБ», як забезпечення виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору від 28 липня 2008 року, укладеного в іноземній валюті.
 
Отже, у державного реєстратора Зміївської міської ради Харківської області Калініної Л. М. були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за ПАТ «ПУМБ».
 
Узагальнені доводи касаційної скарги
 
У лютому 2022 року АТ «ПУМБ» подало до Верховного Суду касаційну скаргу 
у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права 
та порушення норм процесуального права, просило оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції. Також просило передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судом застосовано норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 03 лютого 
2021 року у справі № 638/17318/17. Також підставою касаційного оскарження судового рішення зазначає пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України (відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та Закону України «Про виконавче провадження» у взаємозв`язку із Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Крім того, зазначає про необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18.
 
Доводи інших учасників справи
 
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу 
до касаційного суду не направили.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 08 лютого 2022 року відкрито касаційне провадження у справі № 638/17318/17, витребувано її з Дзержинського районного суду м. Харкова та зупинити дію постанови Харківського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року до закінчення її перегляду 
в касаційному порядку.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Між ЗАТ «ПУМБ» та ОСОБА_3 28 липня 2008 року укладений кредитний договір № 6542102, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 200 000 дол. США.
 
28 липня 2008 року між ЗАТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 , яка є власником квартири 
АДРЕСА_1 , укладений договір іпотеки № 6630244.
 
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав 
на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 30 червня 2017 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване 
за ПАТ «ПУМБ».
 
На виконання вимог договору ПАТ «ПУМБ» 0701202015 року направлено ОСОБА_3 та ОСОБА_1 попередження стосовно ухвалення рішення банком про прийняття предмету іпотеки у свою власність. 
 
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта станом 
на 15 червня 2021 року відсутні дані про належність ОСОБА_1 іншого майна.
 
З відповіді Комунального підприємства «ХМБТІ» (далі - КП «ХМБТІ») 
від 11 листопада 2021 року вбачається, що в наявних архівних матеріалах 
не містить актуальної інформації про зареєстроване право власності, оскільки КП «ХМБТІ» ХМР здійснювало делеговані повноваження щодо реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна у м. Харкові до 01 січня 2013 року.
 
Зазначено, що відповідно до наявних архівних матеріалів реєстрація права спільної сумісної власності на квартиру 
АДРЕСА_2 станом на 31 грудня 2012 року проведена КП «ХМБТІ» за ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 23 червня 2008 року Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради, реєстровий №1-08-292119.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції 
в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
 
В ухвалі Верховного Суду від 01 червня 2021 року вказано, що касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

 
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
 
Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. 
 
Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження 
в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення 
на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частини перша та друга статті 36 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки).
 
Законом України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» від 25 грудня 2008 року № 800-VI внесено зміни до статті 36 Закону України «Про іпотеку» у зв`язку з чим її положеннями передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем 
і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
 
У частині першій статті 37 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки, зазначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності 
на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки 
в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, 
що є предметом іпотеки.
 
Із внесенням змін до цієї статті Законом України від 25 грудня 2008 року 
№ 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» положення статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками 
та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки 
в рахунок виконання основного зобов`язання.
 
Таким чином, договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно в позасудовому порядку.
 
07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, 
та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває 
в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності 
не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.
 
Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, 
що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19) викладено правовий висновок про те, що обмеження, встановлені Законом України «Про мораторій 
на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», поширюються не лише на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду, а й на позасудовий спосіб звернення стягнення 
на предмет іпотеки, яким є реєстрація права власності на предмет іпотеки 
за іпотекодержателем на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі.
 
Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення 
є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів 
в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.
 
Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій 
на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору.
 
З огляду на викладене, предмет іпотеки, а саме нерухоме житлове майно, яке використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, не може бути примусово стягнуто на підставі положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності за банком як забезпечення виконання позичальником/майновим поручителем умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті.
 
Такий правовий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 (провадження № 14-45цс20), 
від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а.
 
Висновки про те, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» підлягає застосуванню навіть у разі звернення стягнення на предмет іпотеки 
в позасудовому порядку містяться і в постановах Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 201/7014/18 (провадження № 61-7373св20), від 30 вересня 2021 року у справі № 127/15802/15-ц (провадження № 61-16395св20).
 
У справі, яка є предметом перегляду, встановлено, що предметом договору іпотеки, укладеного на забезпечення виконання умов кредитного договору, 
є квартира, площа якої не перевищує 140 кв. м (складає 66,4 кв. м).
 
Передана позивачем в іпотеку квартира використовується нею як місце постійного проживання, іншого житла вона не має.
 
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для скасування оспорюваного рішення суб`єкта державної реєстрації з огляду на те, що на спірну квартиру, площею 66,40 кв. м, яка використовується позивачем як місце постійного проживання, відповідно 
до положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути здійснено примусове стягнення, в тому числі й шляхом реєстрації права власності за АТ «ПУМБ», як забезпечення виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті.
 
Висновки суду апеляційної інстанції відповідають вказаній вище судовій практиці Верховного Суду.
 
Що стосується доводів заявника щодо неврахування судами наведених 
у постановах Верховного Суду висновків, зазначених у касаційній скарзі, колегія суддів відхиляє, оскільки суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду, 
у даному випадку, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду 
від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 (провадження № 14-45цс20). 
 
З урахуванням висновків наведеного безпідставними є доводи касаційної скарги про необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права 
у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду 
від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18.
 
Інші наведені в касаційній скарзі аргументи не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, ґрунтуються на власному тлумаченні ним норм матеріального права та зводяться до необхідності переоцінки доказів 
і встановлення обставин, які не були встановлені судами попередніх інстанції. 
В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
 
Щодо клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду
 
Згідно з частиною п`ятою статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу 
в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
 
Наведені АТ «ПУМБ» аргументи для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду в розумінні приписів статті 403 ЦПК України, не є тими обставинами, які містять виключну правову проблему та мають значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а тому у задоволенні клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду слід відмовити.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Доводи касаційної скарги не дають підстави для висновку, що оскаржене судове рішення в ухвалене без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржене судове рішення - без змін.
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної 
чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Оскільки в цій справі оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
 
Керуючись статтями 400, 401, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
У задоволенні клопотання Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити.
 
Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» залишити без задоволення.
 
Постанову Харківського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року залишити без змін.
 
Поновити дію постанови Харківського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                           С. Ю. Бурлаков
 
                                                                                                                        В. М. Коротун
 
                                                                                                                        М. Є. Червинська