Справа № 755/16216/20                                                                                                   Головуючий в суді І інстанції Галига І.О.
Провадження № 33/824/1694/2022                                                                                Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 червня 2022 року                                                                                                                                                   м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі головуючого судді Мельника Я.С., 
 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 31 травня 2022 року про перегляд постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 01 грудня 2020 року у справі щодо притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 130 КУпАП,
 
                                                       ВСТАНОВИВ:                                                
 
Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 31 травня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання адвоката Гавриша С.О., в інтересах ОСОБА_1 , про перегляд постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 01 грудня 2020 року про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 130 КУпАП в порядку виключного провадження.
Суд першої інстанції виходив з того, що передбачених ч. 3 ст. 459 КПК України виключних обставин для перегляду постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 01 грудня 2020 року клопотання не містить, а тому суд не вбачає підстав для задоволення вказаного клопотання.
Не погоджуючись із цією постановою, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гавриша С.О., подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та закрити провадження у справі на підставі ст. 247 КУпАП.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги вказує на те, що постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 01 грудня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови становив 40 800 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 10 років, без оплатного вилученням транспортного засобу. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 0,2 прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, що становить 420 грн. 40 коп. в дохід держави.
Вказує, що йому стало відомо про постанову Дніпровського районного суду м. Києва лише 13 грудня 2021 року під час ознайомлення з матеріалами адміністративної справи №758/8565/21 у Подільському районному суді м. Києва.
Зазначає, що судом при винесенні даної постанови було взято до уваги протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 541629 від 12.10.2020 року, в якому зазначено кваліфікацію адміністративного злочину за ч. 3 ст. 130 КУпАП, яка не підтверджена відповідними постановами судів про притягнення до адміністративної відповідальності протягом року, при тому, що постанова серії БД № 188459 від 04.02.2019 року не підпадає під річний термін, та зробити висновок про те, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 541629 від 12.10.2020 року неправильно зазначена кваліфікація адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 130 КУпАП, а повинна бути зазначена ч. 2 ст. 130 КУпАП. Фактично ОСОБА_1 , всупереч вимог ст. 62 Конституції і частин 2 статі 6 Конвенції 1950 р (Презумпція невинуватості) та ч. 1 ст. 7 Конвенції 1950 р., тобто обґрунтованості вчиненого правопорушення і застосування за недоведеним фактом вчинення суворішого покарання, ніж того, яке могло було б бути застосовано, коли б було дотримано передбачену законом процедуру, визнано винуватим і притягнуто до відповідальності за ч. 3 ст. 130 КУпАП - повторне вчинення особою дій, передбачених частиною першої статті, двічі протягом року, якої він не вчиняв.
Також вказує, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували його повідомлення належним чином про розгляд справи про адміністративне правопорушення, а також відсутні дані про направлення йому та підтвердження про отримання ним рішення по справі № 755/16216/20. 
Від захисника  ОСОБА_1 - адвоката Гавриша С.О. надійшло до суду клопотання про відкладення розгляду справи, однак воно не підтверджене жодними належними та допустимими доказами, а відтак суд відхиляє дане клопотання як необґрунтоване.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції вважав за можливе здійснити перегляд справи за аналогією закону в порядку передбаченому КПК України, посилаючись на ч. 1 ст. 2 КУпАП, згідно якої законодавство України про адміністративні правопорушення складається з КУпАП та інших законів України, та того, що КУпАП нормативно не врегульовано порядок перегляду рішень суду за виключними обставинами.
Як вбачається з матеріалів справи, постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 01 грудня 2020 року оскаржувалася стороною захисту до Київського апеляційного суду, однак постановою Київського апеляційного суду від 25 січня 2022 року відмовлено у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 01 грудня 2020 року та апеляційну скаргу повернуто апелянту. 
З огляду на викладене, постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 01 грудня 2020 року набрала законної сили.
Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Виключними обставинами визнаються: 1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність, конституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи; 2) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом; 3) встановлення вини судді у вчиненні кримінального правопорушення або зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження, внаслідок якого було ухвалено судове рішення.
Крім того, частиною 4 статті 459 КПК України визначено, що обставини, передбачені пунктом 3 частини третьої цієї статті, повинні бути встановлені вироком суду, що набрав законної сили. Обставини, що стосуються зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження, у разі неможливості ухвалення вироку можуть бути підтверджені постановою або ухвалою про закриття кримінального провадження, ухвалою про застосування примусових заходів медичного характеру.
Відповідно до ч. 2 ст. 63 Конституції України підозрюваному, обвинуваченому і підсудному гарантується право на захист. Однією із найефективніших форм правового захисту прав громадянина є судовий захист. Право на захист у судовому порядку є конституційним і не вимагає додаткового закріплення в інших нормативно-правових актах.
Так, стаття 55 Конституції України містить норму, що встановлює право кожного: звертатися до суду для оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб; звертатися за захистом своїх прав до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини; після використання всіх національних засобів правового захисту звертатися за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних судових установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна та будь-якими, незабороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних.
Суд першої інстанції виходив з того, що передбачених ч. 3 ст. 459 КПК України виключних обставин для перегляду постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 01 грудня 2020 року клопотання не містить, а тому суд не вбачає підстав для задоволення вказаного клопотання.
Дослідивши вимоги апеляційної скарги та зміст клопотання про перегляд постанови, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дане клопотання не містить посилання на виключні обставини, доводи клопотання щодо неправильності кваліфікації вчиненого адміністративного правопорушення та посилання на порушення законодавства під час розгляду адміністративного матеріалу не можуть вважатися виключними обставинами у розумінні ч.3 ст. 459 КПК України.
Крім того, як вбачається із змісту клопотання, стороною захисту у клопотанні не зазначається про перегляд постанови за нововиявленими обставинами.
Інших вагомих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, викладені у постанові Дніпровського районного суду м. Києва від 31 травня 2022 року і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з наявністю виключних обставин для перегляду постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 01 грудня 2021 року, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -
                                            
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 31 травня 2022 року  - без змін.
 
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя:                                                                         Я.С. Мельник