ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2022 року	Львів	Справа № 500/4213/21 пров. № А/857/6621/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді                                        Шавеля Р.М.,
суддів                                                            Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,
з участю секретаря судового засідання -           Кардаш В.В.,

а також сторін (їх представників):
від позивача –                                         не з`явився;
від відповідача -                                         не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській обл. на додаткове рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16.02.2022р. в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Адемн» до Головного управління ДПС у Тернопільській обл. про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень щодо зменшення суми бюджетного відшкодування та розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість (суддя суду І інстанції: Осташ А.В., час та місце ухвалення додаткового рішення суду І інстанції: 16.02.2022р., м.Тернопіль; дата складання повного тексту додаткового рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

19.07.2021р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції) позивач Товариство з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ «Адемн» звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача Головного управління /ГУ/ ДПС у Тернопільській обл. № 00014580703 від 26.03.2021р. та № 00014570703 від 26.03.2021р.; стягнути на користь позивача з іншої сторони судові витрати (Т.1, а.с.1-3).

Розгляд цієї справи проведено судом першої інстанції за правилами загального позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін (Т.1, а.с.104-105).

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 12.10.2021р. заявлений позов задоволено; визнано протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення відповідача ГУ ДПС у Тернопільській обл. № 00014580703 від 26.03.2021р. та № 00014570703 від 26.03.2021р.; стягнуто на користь позивача суму судового збору в розмірі 7391 грн. 85 коп. за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Тернопільській обл. (Т.1, а.с.152-164).

20.10.2021р. на адресу суду першої інстанції надійшла заява позивача ТзОВ «Адемн» про ухвалення додаткового рішення, в якій останній просив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача ГУ ДПС у Тернопільській обл. на його користь 14000 грн. витрат на професійну правничу допомогу (Т.1, а.с.89).

Відповідно до додаткового рішення суду від 16.02.2022р. заяву позивача ТзОВ «Адемн» про ухвалення додаткового рішення задоволено; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача ГУ ДПС у Тернопільській обл. на користь позивача понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 14000 грн. (Т.2, а.с.10-13).

Не погодившись з винесеним додатковим судовим рішенням, його оскаржив відповідач ГУ ДПС у Тернопільській обл., який покликаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, просить скасувати додаткове рішення суду та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні заяви позивача відмовити (Т.2, а.с.29-30).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що при визначенні витрат на правову допомогу слід керуватися критерієм реальності витрат на правову допомогу адвоката (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи із конкретних обставин справи.
Сума судових витрат на правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок відповідача, підлягає зменшенню на підставі заперечень відповідача, які суд не врахував при ухваленні додаткового рішення, та у зв`язку з відсутністю ознак співмірності, визначених ч.5 ст.134 КАС України.
Водночас, апелянт повністю заперечує проти відшкодування витрат на правову допомогу, оскільки не вважає, що такі відповідають вищевказаним критеріям.
Таким чином, заявлені позивачем до відшкодування 14000 грн. витрат на правничу допомогу є необґрунтованими, не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а їх стягнення з відповідача становить надмірний тягар для останнього, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Заявлений розмір витрат не є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), із реальним часом витраченим адвокатом та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт). Із долученого акту приймання-передачі наданих послуг неможливо визначити обсяг виконаних робіт, при цьому в ньому лише наведений перелік робіт з вказівкою на загальну суму витрат на правничу допомогу, що не дозволяє визначити співмірність фактичної оплати наданих послуг.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Апелянтом ГУ ДПС у Тернопільській обл. оскаржується додаткове рішення суду щодо розподілу судових витрат, зокрема, стягнення на користь позивача понесених витрат на правову допомогу в розмірі 14000 грн.

          Приймаючи додаткове рішення, суд першої інстанції керувався тим, що долученими до матеріалів справи доказами доведено факт надання адвокатом позивачу ТзОВ «Адемн» правничої допомоги в межах розгляду цієї справи. Заявлені витрати на правничу допомогу є співмірними із складністю цієї справи, наданим обсягом послуг, значенням справи для сторони.

          Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо стягнення витрат на правову допомогу адвоката такими, що відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства, з наступних причин.

Згідно 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому ст.134 КАС України.
За змістом п.1 ч.3 ст.134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З наведеного слідує, що в підтвердження здійсненої правової допомоги необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.
Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.
Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. 
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування зазначених витрат.

Позивачем заявлено до відшкодування витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою, отриманою в суді першої інстанції від адвоката, в загальному розмірі 14000 грн.
На підтвердження факту надання правової допомоги адвокатом позивачем представлено наступні письмові докази (в копіях/оригіналах):
договір № 59 від 24.05.2021р. про надання правничої допомоги, укладений між позивачем та Адвокатським бюро Гураля Р.В., за яким правничу допомогу позивачу надано адвокатом Гуралем Р.В. (Т.1, а.с.98);
рахунок № 2405-02 від 24.05.2021р. на оплату гонорару в розмірі 7000 грн. (Т.1, а.с.99);
платіжне доручення № 3756 від 08.07.2021р. на суму 7000 грн., із призначенням платежу – гонорар по договору № 59 від 24.05.2021р.згідно рахунку № 2405-02 від 24.05.2021р. (Т.1, а.с.100);
рахунок № 1310-01 від 13.10.2021р. на оплату гонорару в розмірі 7000 грн. (Т.1, а.с.170);
платіжне доручення № 4115 від 13.10.2021р. на суму 7000 грн., із призначенням платежу – гонорар по договору № 59 від 24.05.2021р. згідно рахунку № 1310-01 від 13.10.2021р. (Т.1, а.с.171);
звіт про надану правову допомогу № 1210-01 від 12.10.2021р. із описом робіт (з`ясування обставин справи та визначення правової позиції – 3 год.; підготовка та подання позовної заяви – 5 год.; участь в судових засіданнях – 4 год.; всього – 12 год.; розмір гонорару адвокатського бюро становить 14000 грн. та не залежить від затраченого часу чи досягнутого результату (Т.1, а.с.172);
ордер серії ВО № 1019575 від 22.06.2021р. на ведення справи у Тернопільському окружному адміністративному суді (Т.1, а.с.101).

Отже, надані суду матеріали доводять факт надання позивачу правової допомоги адвокатом Гуралем Р.В. в суді першої інстанції, а відтак підтверджують понесення позивачем витрат на правову допомогу в розглядуваній адміністративній справі № 500/4213/21.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006р. «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини /ЄСПЛ/, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п.30, ECHR 1999-V).
У пункті 269 рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п.55 з подальшими посиланнями).
Як відзначено у п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява N 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у п.154 рішення ЄСПЛ у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Апеляційний суд вважає, що позивачем доведено фактичне понесення витрат на правову допомогу у вигляді вивчення та аналізу доказів по справі, підготовки позовної заяви, участь в судових засіданнях (з урахуванням часу на проїзд).
          Враховуючи складність справи, задоволення заявлених позовних вимог, співмірність понесених витрат із ціною позову та значення справи для позивача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, в загальному розмірі 14000 грн.

          При цьому колегія суддів враховує, що сторони договору про надання правничої допомоги погодили між собою кінцеву суму гонорару адвоката – 14000 грн., яка не залежить від досягнуто у справі результату (п.4.1 договору).
          Також умовами п.4.2 вказаного договору визначено порядок оплати гонорару адвоката: 7000 грн. протягом трьох банківських днів з моменту підписання договору та 7000 грн. – протягом трьох банківських днів з моменту постановлення судового рішення суду першої інстанції.

          В частині доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що суд не має права втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Водночас, в силу вимог процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Враховуючи складність розглядуваної справи (податковий спір, який стосується реальності господарських операцій з декількома контрагентами), обсяг та якість виконаних адвокатом робіт (розгляд справи проведено в порядку загального позовного провадження, участь адвоката в підготовчому та двох судових засіданнях, із допитом свідка), витрачений час, значення цієї справи для особи, яка є стороною у справі, суд вважає обґрунтованими, співмірними та підтвердженими належними доказами понесені позивачем витрати на правничу допомогу саме в розмірі 14000 грн.

          Водночас, у поданій апеляційній скарзі ГУ ДПС у Тернопільській обл. обмежило свої доводи лише цитуванням змісту діючого законодавства, судової практики та практики ЄСПЛ, без будь-яких конкретних доводів щодо неспівмірності спірних витрат.
Також некоректними слід вважати доводи апелянта про те, що із долученого акту приймання-передачі наданих послуг неможливо визначити обсяг виконаних робіт, при цьому в ньому лише наведений перелік робіт з вказівкою на загальну суму витрат на правничу допомогу, що не дозволяє визначити співмірність фактичної оплати наданих послуг. При цьому, такий документ як акт приймання-передачі послуг є відсутнім у матеріалах справи.
Із змісту проданої скарги прослідковується неоднозначна позиція відповідача з спірного питання: спочатку суб`єкт владних повноважень вказує на необхідності зменшення розміру витрат на правову допомогу, а в подальшому – взагалі заперечує правильність її стягнення на користь позивача.

          Звідси, апелянтом не доведено неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката, яка визначена судом в оскаржуваному додатковому рішенні.

          При вирішенні наведеного питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду по наведеній категорії справ, яка викладена у постанові Великої Палати від 27.06.2018р. у справі № 826/1216/16, в постановах Касаційного адміністративного суду від 05.09.2019р. у справі № 826/841/17, від 19.09.2019р. у справі № 826/8890/18, які в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковими під час вирішення наведеного спору.

          Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про обґрунтованість та підставність висновків суду в частині розподілу судових витрат.
За правилами ст.139 КАС України підстав для розподілу судових витрат за цим апеляційним провадженням немає.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив додаткове судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків додаткового рішення суду в оскарженій частині, а тому підстав для скасування додаткового рішення в цій частині колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ст.310, ч.2 ст.313, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській обл. на додаткове рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16.02.2022р. в адміністративній справі № 500/4213/21 залишити без задоволення, а вказане додаткове рішення суду – без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Дата складання повного тексту судового рішення: 25.05.2022р.