ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2022 року 
м. Київ

cправа №  922/19/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Бенедисюка І.М. (головуючий), Малашенкової Т.М., Селіваненка В.П.,
за участю секретаря судового засідання Ковалівської О.М.,

представників учасників справи:
позивача - Мамай А.С. (адвокат),
відповідача - не з`явився,
третьої особи - не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Інбіко"
на рішення господарського суду Харківської області від 07.04.2021 та
постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2022
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Інбіко"
до товариства з обмеженою відповідальністю "Флас"
про стягнення 2   134 461,65 грн,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - товариство з обмеженою відповідальністю "Гуд Він ХХІ". 

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог 
1.1.          Товариство з обмеженою відповідальністю "Інбіко" (далі - ТОВ "Інбіко", позивач, скаржник) звернулося до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Флас" (далі - ТОВ "Флас", відповідач) про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу від 21.11.2019 №21-11/01 (далі - договір №21-11/01) у розмірі 2 134 461,65 грн, яка складається з сум: основної заборгованості у розмірі 1 671 067,50 грн, 68 455,80 грн - інфляційних втрат, 38 334,84 грн - 3% річних, 108 779,62 грн - пені, 167 106,75 грн - штрафу за прострочення платежу на строк більше 20 банківських днів, 83 553,37 грн -  штрафу за неповернення продавцю підписаних оригіналів видаткових накладних.

1.2.          Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на порушення умов укладеного договору та пункту 3 Специфікацій №1, №2, №3 та №4 до договору №21-11/01 відповідач не перерахував позивачу передоплату за проданий товар та не розрахувався остаточно протягом 15 календарних днів з моменту купівлі товару та виставлення продавцем відповідних видаткових накладних. Позивач, звертаючись з позовом, зазначає про умисне ухилення відповідача від підписання видаткових накладних.

2.          Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
2.1.          Рішенням господарського суду  Харківської області від 07.04.2021 (суддя     Жельне С.Ч.) у справі №922/19/21 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

2.2.          Місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено факту поставки товарів відповідачу.

2.3.          Постановою Східного апеляційного господарського суду від 11.06.2021 у справі №922/19/21 рішення місцевого господарського суду скасовано, прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

2.4.          Скасовуючи рішення місцевого господарського суду, суд апеляційної інстанції встановивши, що справу розглянуто господарським судом за відсутності позивача, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду, скасував рішення на підставі статті 277 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

2.5.          Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, господарський суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що договір купівлі-продажу №21-11/01 не може вважатися укладеним у розумінні статті 180 Господарського кодексу України (далі- ГК України), оскільки сторонами не досягнуто згоди щодо його предмета.

2.6.          Також суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що обставин здійснення перевезення товару, зберігання та використання його у господарській діяльності покупця тощо, які б переконливо свідчили про фактичні обставини здійснення постачання товару, матеріали справи не містять.

2.7.          Постановою Верховного Суду від 07.10.2021 скасовано постанову Східного апеляційного господарського суду від 11.06.2021 у справі №922/19/21, а  справу передано на новий розгляд до Східного апеляційного господарського суду.

2.8.          Постанова Верховного Суду мотивована тим що, за твердженням позивача, товариство з обмеженою відповідальністю "Гуд Він ХХІ" (далі - ТОВ "Гуд Він XXI", третя особа) здійснювало за замовленням позивача поставку товару відповідачу за адресами будівельних майданчиків відповідача: м. Харків, вул. Серпова, 4, та                       м. Харків, вул. Полтавський шлях, 144, а також здійснювало монтаж цього товару на об`єктах відповідача та пов`язаних з ним інших підприємств. У постанові апеляційного суду наведено посилання позивача на ланцюг поставок, які були здійснені на забезпечення виконання позивачем умов договору купівлі-продажу №21-11/01. За доводами позивача, у видаткових накладних, які оформлялися між позивачем та ТОВ "Гуд Він XXI", і у видаткових накладних, які позивач виставив відповідачу, співпадають кількість товару, його номенклатура та адреса поставки товару. Проте вказані доводи не були перевірені судом апеляційної інстанції, а безпідставно відхилені ним у зв`язку з неможливістю ідентифікувати товар. При цьому із встановлених судами обставин не вбачається, що відповідач надавав суду докази наявності у нього договірних відносин з поставки такого ж товару з іншими продавцями, крім позивача, та докази того, що встановлені (за доводами позивача) на об`єктах відповідача та пов`язаних з ним інших підприємств блоки віконні та дверні із ПВХ придбані в іншого продавця.

2.9.          Судом апеляційної інстанції не перевірялись доводи позивача про те, чи був встановлений спірний товар на об`єктах будівництва відповідача, тобто не досліджувалось питання використання цього товару у господарській діяльності покупця. Проте апеляційним судом з листа ГУ ДПС у Харківській області встановлено, що ТОВ "Флас" включено податкові накладні на придбання товарів (робіт, послуг) від постачальника ТОВ "Інбіко" на суму ПДВ 278 511,25 грн до податкового кредиту декларації з податку на додану вартість за звітний податковий період квітень 2020 року, з подальшим уточненням.

2.10.           Як зазначено судом касаційної інстанції, обставини зазначення у податкових накладних інформації про відповідні операції, з найменуванням товару, кількості та сум у сукупності з іншими доказами можуть свідчити про наявність обставин щодо здійснення постачання товару, беручи до уваги те, що ТОВ "Флас" у подальшому надало уточнення та зменшило податковий кредит по взаємовідносинах із постачальником ТОВ "Інбіко" на суму ПДВ 278 511,25 грн. Суд апеляційної інстанції не надав оцінку факту включення податкових накладних на придбання товарів від постачальника ТОВ "Інбіко" до податкового кредиту декларації та не оцінив вказану обставину в сукупності з іншими доказами.

2.11.          За результатом нового розгляду постановою Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2022 (колегія суддів: Білоусова Я.О., Тарасова І.В., Фоміна В.О.) залишено без змін рішення господарського суду Харківської області від 07.04.2021 у справі №922/19/21.

2.12.          Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено факту поставки товару відповідачу.

2.13.          За висновком суду, умовами договору чітко визначено порядок та строки оплати товару, а також визначено місце поставки товару. При цьому згідно з умовами специфікацій до договору строк поставки товару рахується саме з моменту здійснення відповідачем передоплати. Однак у матеріалах справи відсутні докази здійснення відповідачем передоплат в розмірі 50% загальної суми визначеної специфікаціями, як то передбачено їх умовами. З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідачем не було здійснено дій на виконання умов договору. 

2.14.          Апеляційний господарський суд виходив із того, що відповідно до умов договору №21-11/01 поставка товару здійснюється у строк 14 робочих днів з моменту зарахування передоплати. За умови відсутності перерахування відповідачем передоплати товару позивачем не обґрунтовано, з якого саме моменту ним обліковувався встановлений специфікацією 14-денний строк та не доведено обставин повідомлення відповідача про готовність передати товар у визначену дату за визначеним у специфікаціях місцем поставки товару.

2.15.          Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що у Специфікаціях №1, 2, 3 місцем поставки товару є: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 146. Проте, за твердженням позивача та наданими ним доказами, поставка відбулась за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 144 тобто, за іншою адресою, ніж передбачено Специфікаціями. 

2.16.          Також суд апеляційної інстанції зазначив про те, що за своїм характером товар (блоки віконні та дверні із ПВХ), який є предметом договору №21-11/01, має бути визначений індивідуальними ознаками, зокрема, розмірами, конструктивними особливостями, найменуваннями складових частин, видом фурнітури тощо. Проте ні вказаний договір купівлі - продажу, ні Специфікації не містять жодних ідентифікуючих ознак товару, які визначені лише такими родовими ознаками, як кількість кв.м та які б давали можливість встановити технічні характеристики товару, комплектацію товару за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами. Вказане не дає підстав дійти висновку, що товар був виготовлений саме за договором, укладеним між ТОВ "Гуд Він ХХІ" та товариством з обмеженою відповідальністю "СБК".

2.17.          Відхиляючи надані позивачем докази на підтвердження факту поставки товару, суд апеляційної інстанції зазначив, що наявні в матеріалах справи видаткові накладні від 06.04.2020 не підписані відповідачем. Жодних доказів на підтвердження того, що 06.04.2020 позивач передав відповідачу вказані видаткові накладні, матеріали справи не місять. Тобто відсутні належним чином оформлені (підписані) первинні документи, які б свідчили про здійснення господарських операцій та підтверджували факт поставки позивачем товару.

2.18.          Відхиляючи посилання позивача на податкові накладні, апеляційний суд зазначив, що самі лише податкові накладні та декларації не є безумовними доказами реальності здійснених господарських операцій з поставки товару, а тому не можуть бути єдиними доказами на підтвердження факту реального постачання товару покупцю та його прийняття ним та як докази можуть оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі. За висновком суду апеляційної інстанції, з огляду на те, що позивачем не доведено обставин зберігання та використання цього товару у господарській діяльності відповідача та враховуючи обставини, викладені у листі Головного управління ДПС у Харківській області від 04.06.2021 №13691/5/20-40-18-17-17 про подальше коригування відповідачем декларації з податку на додану вартість за квітень 2020 року та, відповідно, зменшено податковий кредит по взаємовідносинах із постачальником ТОВ "Інбіко" на суму ПДВ 278 511,25 грн, надані позивачем податкові накладні від 06.04.2020, за відсутності інших  належних та допустимих доказів поставки товару відповідачу за підписаним договором купівлі-продажу, не свідчать беззаперечно про поставку позивачем відповідачу товару за договором.

2.19.          Також, відхиляючи доводи позивача щодо поставки товару за адресою:                      м. Харків, вул. Серпова, 4 з посиланням на договір на виконання робіт від 14.11.2019 №1411/06мп, суд апеляційної інстанції виходив з того, що вказаний договір підписаний між ТОВ "Гуд Він ХХІ"  та товариством з обмеженою відповідальністю "Юкрейніен Кепітел Білдинг" (особою, яка не є учасником справи №922/19/21). Поряд з тим матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що назване товариство є пов`язаною з відповідачем особою. За висновком суду, договір на виконання робіт від 14.11.2019 №1411/06мп  також не може бути доказом поставки товару відповідачу за вказаною адресою.

3.          Короткий зміст вимог касаційної скарги
3.1.          Не погоджуючись з судовими рішеннями, ТОВ "Інбіко" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 07.04.2021 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2022 у справі №922/19/21; ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог повністю.

3.2.          У касаційній скарзі ТОВ "Інбіко" також заявлено орієнтовний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції. 

4.          АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
4.1.          Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
4.1.1          Скаржник із посиланням на пункт 1 частини другої статті 287  ГПК України   вказує на порушення норм процесуального права, зокрема, вказує на порушення статей 74, 76, 79, 86, 236 ГПК України, а також неправильним застосуванням норм матеріального права, зокрема, статей 655, 663, 712 Цивільного кодексу України (далі- ЦК України), статей  1, 3, 9    Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", пунктів  2.1, 2,4  Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 (далі - Положення) без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування вказаних норм у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 07.10.2021 у справі №922/19/21, від 21.09.2021 у справі №918/1026/20, від 08.06.2021 у справі №916/2458/18, від 18.08.2020 у справі №927/833/18, від 25.06.2020 у справі №924/233/18, від 29.01.2020 у справі №916/922/19, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 06.12.2018 у справі №910/22354/15, від 02.10.2018 у справі №910/18036/17.

4.1.2          В обґрунтування підстави, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, посилаючись на пункт 3 частини третьої статті 310 ГПК України, скаржник посилається на безпідставне неврахування судом апеляційної інстанції заяв та пояснень третьої особи без самостійних вимог ТОВ "Гуд Він ХХІ" та безпідставність відхилення судом апеляційної інстанції поданих позивачем клопотань про призначення у справі судової будівельної експертизи і про витребування доказів.

4.1.3           Так, за твердженням скаржника, судами попередніх інстанцій під час розгляду справи не враховано те, що визначальною ознакою господарської операції у розумінні статей 1, 3, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам у розгляді справи належало дослідити, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару. Зокрема, обставини здійснення перевезення товару, поставленого за спірними видатковими накладними, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця тощо.

4.1.4           У скарзі зазначається, що судом апеляційної інстанції не надано оцінки тій обставині, що окрім видаткових накладних за квітень 2020 року, до матеріалів справи позивачем надані договори купівлі-продажу товару, специфікації, видаткові накладні та товарно-траснпортні накладні з іншим суб`єктом господарювання - ТОВ "Гуд Він ХХІ" - який безпосередньо за замовленням позивача поставляв товар відповідачу в межах спірних правовідносин. У видаткових накладних, які оформлялися між позивачем та ТОВ "Гуд Він ХХІ", і у видаткових накладних, які позивач виставив відповідачу, співпадають кількість товару, його номенклатура та адреса поставки товару.

4.1.5           Також позивач зауважує, що суд апеляційної інстанції залишив поза увагою доводи позивача про те, що спершу (саме станом на квітень 2020 року) відповідач включив господарські операції зі спірних поставок товару до власного податкового обліку. Як вбачається з відповіді податкової служби та наданих відповідачем документів, уточнювальну декларацію відповідач подав лише 17.06.2020. На думку скаржника, судом не було з`ясовано, чи отримувались покупцем податкові накладні при здійсненні операцій зі спірних поставок товару у період квітень 2020 року на підставі наявних у матеріалах справи оспорюваних видаткових накладних; чи відображались у реєстрі отриманих податкових накладних покупця такі податкові накладні; чи формувався відповідачем як покупцем податковий кредит за фактом поставки товару на підставі спірних видаткових накладних. У свою чергу, суд апеляційної інстанції безпідставно відхилив клопотання позивача про витребування доказів.

4.1.6          Скаржник зазначає про те, що апеляційний господарський суд фактично не взяв до уваги висновки, мотиви та вказівки Верховного Суду, які були викладені у постанові Верховного Суду від 07.10.2021 у вказаній справі. Зокрема, всупереч вказаним висновкам Верховного Суду та відповідним доречним аргументам сторони позивача апеляційний суд не врахував, що обставини зазначення у податкових накладних інформації про відповідні спірні господарські операції, з найменуванням товару, кількості та сум, у сукупності з іншими поданими позивачем доказами (у тому числі щодо ланцюгу постачання спірного товару) можуть свідчити про наявність обставин щодо здійснення постачання спірного товару. Суд апеляційної інстанції також не надав жодної правової оцінки факту включення відповідачем податкових накладних на придбання товарів від постачальника ТОВ "Інбіко" до податкового кредиту та не оцінив вказану обставину в сукупності з іншими доказами.

4.1.7          Незважаючи на висновки Верховного Суду, під час нового розгляду справи відповідач так і не надав суду жодних доказів наявності у нього договірних відносин з поставки такого ж товару з іншими продавцями, крім позивача, та докази того, що встановлені (за доводами позивача) на об`єктах відповідача та пов`язаних з ним інших підприємств блоки віконні та дверні із ПВХ придбані у іншого продавця. У той же час суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні клопотання позивача про призначення судово-будівельної експертизи у справі, яка покликана була встановити саме факт фактичного встановлення блоків дверних і віконних з ПВХ на об`єктах будівництва відповідача та пов`язаного із ним підприємства, мотивуючи це тим, що позивач не надав докази встановлення спірного товару на об`єктах відповідача та пов`язаного з ним підприємства.

4.1.8          За твердженням скаржника, він надав суду належні, допустимі і вірогідні докази постачання спірного товару за ланцюгом постачання в розрізі контрагентів, які, у сукупності із податковою документацією, підтверджують факт постання спірного об`єму товару на користь відповідача. Поряд з тим, суд апеляційної інстанції на порушення вимог статей 73, 74, 79, 86 ГПК України та всупереч вказаним вище правовим висновкам Верховного Суду дійшов передчасного висновку про безпідставність позовних вимог ТОВ "Інбіко", не здійснив оцінку фактичних обставин справи на підставі принципу вірогідності доказів. Апеляційним господарським судом у межах наданих йому повноважень (статті 86,269 ГПК України) не забезпечено дотримання принципу змагальності та найбільш відповідного цьому принципу стандарту доказування - стандарту переваги більш вагомих доказів та не враховано, що оцінка обставин справи здійснюється з урахуванням усієї сукупності наявних в ній доказів та правил і критеріїв, визначених ГПК України, а не лише кожного доказу окремо.

4.2.          Позиція інших учасників справи
4.2.1.          Відповідач своїм правом на подання відзиву на касаційну скаргу не скористався.

5.          Касаційний розгляд справи
5.1.          У зв`язку з перебуванням судді  Булгакової І.В. у відпустці склад судової колегії Касаційного господарського суду змінився, що підтверджується Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 29.07.2022, який наявний у матеріалах справи.

6.          СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
6.1.          ТОВ "Інбіко", (продавець) та ТОВ "Флас" (покупець) 21.11.2019  підписали договір купівлі-продажу №21-11/01, згідно з умовами якого продавець зобов`язується передати у власність покупця блоки віконні та дверні із ПВХ, які надалі іменуються товар, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити товар на умовах, визначених цим договором.

6.2.          Відповідно до пункту 1.2 договору найменування, кількість, ціна, порядок, строки і місце поставки товару зазначаються в специфікаціях, які підписуються сторонами і є невід`ємною частиною цього договору.

6.3.          Згідно з пунктом 1.3 договору у випадку, якщо на момент підписання цього договору неможливо визначити остаточні характеристики товару (не готові віконні/дверні отвори, проектні розміри можуть не співпадати з фактично побудованими отворами, вірогідне внесення змін до проектної документації, тощо), специфікації оформлюються сторонами з урахуванням особливостей, визначених в розділі 4 цього договору.

6.4.          Загальна вартість цього договору складається з сум усіх специфікацій до цього договору (пункт 2.1 договору).

6.5.          Пунктом 2.3 договору сторони визначили, що порядок та строки оплати зазначаються у відповідній специфікації.

6.6.          Відповідно до пункту 2.5 договору датою оплати вважається день зарахування грошових коштів на поточний рахунок продавця.

6.7.          За умовами пунктів 3.1 та 3.2 договору поставка товару здійснюється партіями відповідно до підписаних сторонами специфікацій. Строк і місце поставки товару зазначаються в специфікаціях.

6.8.          Доставка (перевезення) товару до місця поставки, зазначеного у специфікації, а також навантаження/вивантаження на транспортний засіб здійснюється силами та за рахунок продавця. Вартість доставки (перевезення), навантаження/розвантаження включено до ціни товару (пункт 3.4 договору).

6.9.          Право власності на товар переходить до покупця з моменту приймання товару в місці поставки. Покупець зобов`язується забезпечити приймання товару в місці поставки уповноваженою особою покупця з обов`язковим підписанням накладної (пункт 3.5 договору).

6.10.          Згідно з пунктом 3.8 договору датою поставки вважається дата підписання видаткової накладної уповноваженою особою покупця.

6.11.          Пунктом 3.10 договору передбачено, що покупець зобов`язується підписати видаткову накладну в день поставки товару належної якості або у випадку наявності претензій щодо якості товару протягом 5 (п`яти) робочих днів надати продавцю письмову вмотивовану відмову від її підписання. У випадку невиконання покупцем вимог цього пункту видаткова накладна вважається підписаною, а товар вважається прийнятим без зауважень.

6.12.          Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2020, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

6.13.          У відповідності з пунктом 9.2 договору після підписання цього договору всі попередні переговори та листування за ним втрачають чинність.

6.14.          За умовами пункту 9.9 договору жодна зі сторін не має права передавати частково чи повністю третім особам права та /чи обов`язки за цим договором без попереднього отримання письмової згоди іншої сторони.

6.15.          Судом апеляційної інстанції встановлено, що на виконання договору сторонами підписано специфікації до договору, зокрема:
-          від 21.11.2019 №1, згідно з умовами якої продавець повинен поставити покупцю товар - блоки віконні із ПВХ у кількості 269,133 кв.м на загальну суму                 419 847,48 грн протягом 14 робочих днів з моменту зарахування на поточний рахунок продавця передоплати згідно з пунктом 3 цієї специфікації (передоплата в розмірі 50% загальної суми специфікації протягом 3 банківських (робочих) днів з моменту виставлення рахунку на оплату; оплата в розмірі 50% загальної суми специфікації протягом 15 календарних днів з моменту підписання сторонами видаткової накладної). Місце поставки товару: 61098, Харківська обл., м. Харків, Полтавський шлях, 146;
-          від 03.02.2020 №2, згідно з умовами якої продавець повинен поставити покупцю товар - блоки віконні із ПВХ у кількості 20,352 кв.м та блоки дверні із ПВХ у кількості 5,544 кв.м на загальну суму 41 728,32 грн протягом 14 робочих днів з моменту зарахування на поточний рахунок продавця передоплати згідно з пунктом 3 цієї специфікації (передоплата в розмірі 50% загальної суми специфікації протягом 3 банківських (робочих) днів з моменту виставлення рахунку на оплату; оплата в розмірі 50% загальної суми специфікації протягом 15 календарних днів з моменту підписання сторонами видаткової накладної). Місце поставки товару: 61098, Харківська обл., м. Харків, Полтавський шлях, 146 ;
-          від 11.03.2020 №3, згідно з якою продавець повинен поставити покупцю товар - блоки віконні із ПВХ у кількості 44,735 кв.м та блоки віконні із ПВХ у кількості 43,92 кв.м на загальну суму 127 633,20 грн протягом 14 робочих днів з моменту зарахування на поточний рахунок продавця передоплати згідно з пунктом 3 цієї специфікації (передоплата в розмірі 50% загальної суми специфікації протягом 3 банківських (робочих) днів з моменту виставлення рахунку на оплату; оплата в розмірі 50% загальної суми специфікації протягом 15 календарних днів з моменту підписання сторонами видаткової накладної). Місце поставки товару: 61098, Харківська обл., м. Харків, Полтавський шлях, 146 ;
-          від 12.03.2020 №4, згідно умовами якої продавець повинен поставити покупцю товар - блоки віконні із ПВХ у кількості 721,219 кв.м на загальну суму 1 081 828,50 грн протягом 14 робочих днів з моменту зарахування на поточний рахунок продавця передоплати згідно з п.3 цієї специфікації (передоплата в розмірі 50% загальної суми специфікації протягом 3 банківських (робочих) днів з моменту виставлення рахунку на оплату; оплата в розмірі 50% загальної суми специфікації протягом 15 календарних днів з моменту підписання сторонами видаткової накладної). Місце поставки товару: 61166, Харківська обл., м. Харків, Шевченківський район, вул. Серпова, 4 .

6.16.          Суд встановив, що, звертаючись з даним позовом до суду, позивач посилається на те, що 06.04.2020 товар за договором №21-11/01 був проданий відповідачу, про що складені видаткові накладні, рахунки на оплату та на підставі вказаних видаткових накладних продавець зареєстрував податкові накладні. Проте ані в момент продажу товару, ані в подальшому відповідач не підписав виставлені позивачем видаткові накладні та не здійснив авансування і остаточного розрахунку за поставлений товар.

6.17.          Позивач зазначає, що продавець через приймальню покупця нарочно подав лист-вимогу від 25.05.2020, в якому було зазначено, що 06.04.2020 ТОВ "Флас" було передано відповідні 4 видаткові накладні за договором №21-11/01 та просив їх повернути підписаними. Крім того, 28.08.2020 засобами поштового зв`язку за адресою відповідача позивачем було направлено лист-вимогу, в якій зазначалось, що 06.04.2020 покупцю були передані відповідні 4 видаткові накладні для узгодження та підписання та, оскільки від ТОВ "Флас" не надходило претензій стосовно товару, він вважається прийнятим без зауважень. У зв`язку з викладеним позивач просив відповідача повернути підписані екземпляри накладних та сплатити вартість проданого товару у сумі 1671067,00 грн. Вказану вимогу покупець отримав 01.09.2020, однак заборгованість не сплатив, видаткові накладні не підписав. Тому позивач 22.09.2020 знову направив відповідачу вимогу, додавши до неї в двох екземплярах відповідні виставлені покупцю видаткові накладні та рахунки на оплату. Проте останній лист повернувся позивачу із довідкою "Укрпошти" "за закінченням терміну зберігання". Позивач 16.11.2020 направив на адресу відповідача вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання зі сплати вартості поставлених будівельних матеріалів з вимогою щодо сплати заборгованості.

6.18.          Під час нового розгляду справи, судом апеляційної інстанції встановлено, що в  обґрунтування позовних вимог позивач також посилається на те, що 22.08.2019 між ТОВ "Інбіко" (покупець) товариством з обмеженою компанією "Східноукраїнська будівельна компанія" як продавцем (далі - ТОВ "СБК") було укладено договір купівлі-продажу №31, за яким ТОВ "СБК" зобов`язалося поставити, а ТОВ "Інбіко" прийняти і оплатити будівельні матеріали, кількість, асортимент, одиниці обрахунку, ціна і загальна вартість яких визначатиметься сторонами у рахунках та видаткових накладних. Позивач наголошує на тому, що керівником ТОВ "Інбіко" та ТОВ "СБК" є одна і та сама особа, а самі підприємства фактично є пов`язаними.

6.19.          Судом також встановлено, що позивач на обґрунтування своїх вимог (щодо підтвердження факту поставки товару відповідачу, та, відповідно отримання відповідачем товару за договором №21-11/01) ТОВ "Інбіко" посилається на те, що 11.11.2019  між ТОВ "Гуд Він ХХІ" (продавець) та ТОВ "СБК" (покупець) укладено договір купівлі - продажу №1111/03мп, за умовами якого ТОВ "Гуд Він ХХІ" взяло на себе зобов`язання передати у власність покупця блоки віконні та дверні із ПВХ, а покупець- ТОВ "СБК" зобов`язалося прийняти і оплатити вказаний товар, найменування, кількість, ціна, порядок, строки і місце поставки якого визначатиметься в специфікаціях.

6.20.          Суд апеляційної інстанції встановив, що на виконання умов договору купівлі - продажу від 11.11.2019 №1111/03мп, укладеного між третьою особою у справі (ТОВ "Гуд Він ХХІ") та ТОВ "СБК", зазначеними сторонами складено та підписано специфікації до договору, зокрема:
- специфікацію від 11.11.2019 №1, згідно з якою ТОВ "Гуд Він ХХІ" зобов`язалося продати ТОВ "СБК" 269,133 кв.м блоків віконних із ПВХ на загальну суму 403 118,16 грн, у тому числі ПДВ - 67 186,36 грн. Строк поставки товару складав 14 робочих днів з моменту зарахування на поточний рахунок продавця передплати згідно з пунктом 3 цієї специфікації; місце поставки товару: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 144 (том 1, а.с. 42). Також між ТОВ "Гуд Він ХХІ" та ТОВ "СБК" була підписана відповідна технічна специфікація №1 (том 1, а.с 43-49);
- специфікацію від 03.02.2020 №2, згідно з якою ТОВ "Гуд Він ХХІ" зобов`язалося продати і поставити ТОВ "СБК" 20,352 кв.м блоків віконних із ПВХ та 5,544 кв.м блоків дверних із ПВХ на загальну суму 38207,60 грн, місце поставки товару: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 144 (том 1, а.с.86). Також між ТОВ "Гуд Він ХХІ" і ТОВ "СБК" була узгоджена та підписана відповідна технічна специфікація №2 (том 1, а.с.8788);
- специфікацію від 11.03.2020 №3, згідно з якою ТОВ "Гуд Він ХХІ" зобов`язалося продати і поставити ТОВ "СБК" 44,735 кв.м блоків віконних із ПВХ та 43,92 кв.м блоків віконних із ПВХ на загальну суму 123 421,90 грн, місце поставки товару: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 144 (том 1, а.с. 97).  Також між ТОВ "Гуд Він ХХІ" та ТОВ "СБК" була узгоджена та підписана відповідна технічна специфікація №3 (том 1, а.с. 98-105).

6.21.          Як встановлено судом апеляційної інстанції, ТОВ "Гуд Він ХХІ" поставило на користь ТОВ "СБК" за адресою будівельного майданчика ТОВ "Флас" - м. Харків, вул. Полтавський шлях, 144, зокрема: за видатковою накладною від 03.02.2020 №0302/020, товарно-транспортною накладною від 03.02.2020 №Р0302/020 та рахунком на оплату від 11.11.2019 №5489 - 269,133 кв.м блоків віконних із ПВХ; за видатковою накладною від 11.03.2020 №1103/012, товарно-транспортною накладною від 11.03.2020 №Р1103/012 та рахунком на оплату від 11.03.2020 №318 - 20,352 кв.м блоків із ПВХ та 5,544 кв.м блоків дверних із ПВХ; за видатковою накладною від 19.03.2020 №1903/025, товарно-транспортною накладною від 19.03.2020 №Р1903/025 та рахунком на оплату від 11.03.2020 №822 - 44,735 кв.м блоків віконних із ПВХ та 43,92 кв.м блоків віконних із ПВХ.

6.22.          Позивач зазначає про те, що, не змінюючи місце зберігання товару, отриманого ТОВ "СБК" за договором купівлі - продажу від 11.11.2019 №1111/03мп, вказане товариство продало весь цей товар на користь ТОВ "Інбіко" (позивач) за договором купівлі-продажу від 22.08.2019 №31, а останнім, відповідно, вказаний товар  було продано на користь ТОВ "Флас" (відповідач) за договором купівлі-продажу №21-11/01.

6.23.          Як встановлено судом апеляційної інстанції, ТОВ "Інбіко" на обґрунтування своїх вимог (щодо підтвердження факту поставки товару відповідачу, та, відповідно, отримання відповідачем товару за договором №21-11/01) посилається на те, що 14.11.2019 між ТОВ "Гуд Він ХХІ" (продавець) та ТОВ "СБК" (покупець) укладено договір купівлі - продажу №1411/05мп, за яким ТОВ "Гуд Він ХХІ" на умовах вказаного договору взяло на себе зобов`язання передати у власність покупця блоки віконні та дверні із ПВХ, а покупець ТОВ "СБК" зобов`язалося прийняти і оплатити вказаний товар, найменування, кількість, ціна, порядок, строки і місце поставки яких визначатиметься в специфікаціях.

6.24.           Суд апеляційної інстанції встановив, що на виконання умов договору купівлі - продажу від 14.11.2019 №1411/05мп, укладеного між третьою особою у справі (ТОВ "Гуд Він ХХІ") та ТОВ "СБК", зазначеними сторонами складено та підписано специфікації до договору, зокрема: специфікацію від 05.12.2019 №1 до вказаного договору, згідно з якою ТОВ "Гуд Він ХХІ" зобов`язалося продати ТОВ "СБК" 1886,104 м.кв блоків віконних із ПВХ та 112,262 кв.м блоків дверних із ПВХ на загальну суму 3 055 775,24 грн, у тому числі ПДВ - 509 295,87 грн. Строк поставки товару: не пізніше 20.09.2020, за умови своєчасного виконання покупцем зобов`язань по перерахування передоплати. Місце поставки товару: м. Харків, вул. Серпова, 4 (том 1 а.с. 55). Також ТОВ "Гуд Він ХХІ" та ТОВ "СБК" підписана відповідна технічна специфікація.

6.25.          Як встановлено судом апеляційної інстанції, ТОВ "Гуд Він ХХІ" поставило на користь ТОВ "СБК" за адресою будівельного майданчика ТОВ "Флас" - м. Харків. вул. Серпова, зокрема: за видатковою накладною від 21.01.2020 №2101/015, товарно-транспортною накладною від 21.01.2020 №Р2101/015 та рахунком на оплату від 05.12.2019 №5588 - 164,396 м.кв блоків віконних із ПВХ; за видатковою накладною від 18.02.2020 №1802/080 та товарно-транспортною накладною від 18.02.2020 №Р1802/080 - 374,937 кв.м блоків віконних із ПВХ; за видатковою накладною від 18.03.2020 №1803/040, товарно-транспортною накладною від 18.03.2020 №Р1802/080 - 41,991 кв.м блоків віконних із ПВХ; за видатковою накладною від 23.03.2020 №2303/001, товарно-транспортною накладною від 23.03.2020  №Р2303/001 - 41,991 кв.м блоків віконних із ПВХ.

6.26.          Позивач зазначає про те, що, не змінюючи місце зберігання товару, отриманого ТОВ "СБК" за договором купівлі - продажу від 14.11.2019 №1411/05мп вказане товариство продало весь цей товар (721,219 м.кв блоків віконних із ПВХ) на користь ТОВ "Інбіко" (позивач) за договором купівлі-продажу від 22.08.2019 №31, а останнім, відповідно, вказаний товар  було продано на користь ТОВ "Флас" (відповідач) за договором купівлі-продажу №21-11/01.

6.27.          ТОВ "Інбіко" (позивач) наголошує на тому, що весь без виключення обсяг спірного товару був придбаний у виробника цього товару - ТОВ "Гуд Він ХХІ" (на підтвердження чого були додані відповідні договори купівлі-продажу товару, специфікації, технічні специфікації, рахунки, видаткові накладні), який не тільки виготовляв спірний обсяг товару на замовлення позивача, але і за вказівкою позивача здійснював безпосередню доставку на будівельні майданчики відповідача.

6.28.          Вказані обставини, на думку позивача, підтверджують належне виконання ним умов договору №21-11/01 щодо продажу/поставки товару та, відповідно, обов`язок відповідача оплатити поставлений товар.

6.29.          Позивач наголошує на тому, що обставини фактичного отримання відповідачем товару на спірну суму за договором №21-11/01 також підтверджуються зареєстрованими ним як продавцем податковими накладними від 06.04.2020 №1/- , №2/-, №3/-, №4/-. Також позивач наголошує на тому, що відповідно до листа ГУ ДПС у Харківській області від 04.06.2021 №13691/5/20-40-18-17-19 ТОВ "Флас" вказані податкові накладні було включено до податкового кредиту декларації за квітень 2020 року, та в подальшому (лише 18.06.2020) надано уточнення та зменшено податковий кредит по взаємовідносинах із постачальником ТОВ "Інбіко" на суму ПДВ 278 511,25 грн.

6.30.          За твердженням відповідача, позовні вимоги ТОВ "Інбіко" є необґрунтованими з огляду на відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження факту поставки. Відповідач наголошує, що жодного товару за договором №21-11/01  уповноважені особи відповідача не отримували, а, отже, вказані обставини унеможливили підписання видаткових накладних, або вчинення дій щодо відмови від їх підписання. Про час та дату приймання-передачі товару і, відповідно, підписання видаткових накладних відповідач жодним чином не був обізнаний, оскільки зазначений  у специфікаціях строк поставки товару "протягом 14 днів з моменту зарахування грошових коштів" є  неточним. Відповідач вважає договір №21-11/01 неукладеним та заперечує факт поставки товару.

6.31.          Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено факту поставки товарів відповідачу. Видаткові накладні від 06.04.2020, на які посилається позивач як на підтвердження факту поставки товару, не підписані відповідачем. Жодних доказів на підтвердження того, що 06.04.2020 позивач передав відповідачу вказані видаткові накладні, немає. Тобто відсутні належним чином оформлені (підписані) відповідно до положень пунктів 3.8, 3.10 договору №21-11/01 первинні документи, які б свідчили про здійснення господарських операцій та підтверджували факт поставки позивачем товару, а надані позивачем податкові накладні від 06.04.2020, які були в подальшому скориговані відповідачем, за відсутності інших  належних та допустимих доказів поставки товару відповідачу за підписаним договором №21-11/01 не свідчать беззаперечно про поставку позивачем відповідачу товару, з огляду на те, що, як було встановлено судом, позивачем також не доведено обставин зберігання та використання цього товару у господарській діяльності відповідача.

6.32.          За результатами нового розгляду справи суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що умовами договору чітко визначено порядок та строки оплати товару, а також визначено місце поставки товару. При цьому згідно з умовами специфікації строк поставки товару обраховується саме з моменту здійснення відповідачем передоплати, і лише після зарахування на поточний рахунок позивача як постачальника у останнього є обов`язок поставити товар протягом 14 робочих днів. Поряд з тим позивачем не надано суду доказів здійснення відповідачем дій на виконання умов договору в частині перерахування передоплати у розмірі 50% загальної суми, визначеної специфікаціями.

6.33.          Так, у новому розгляді справи, на виконання вказівок Верховного Суду, суд апеляційної інстанції дослідив ланцюг поставок, які були здійснені ТОВ "Гуд Він XXI" за адресами будівельних майданчиків відповідача: м. Харків, вул. Серпова, 4, і м. Харків, вул. Полтавський шлях, 144, дійшов висновку, що за своїм характером товар (блоки віконні та дверні із ПВХ), який є предметом договору купівлі-продажу №21-11/01, має бути визначений індивідуальними ознаками, зокрема: розмірами, конструктивними особливостями, найменуваннями складових частин, видом фурнітури тощо. Проте ні договір №21-11/01, ні специфікації до нього не містять жодних ідентифікуючих ознак товару, які визначені лише такими родовими ознаками, як кількість кв.м та які б давали можливість встановити технічні характеристики товару, комплектацію товару за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами. З огляду на наведене суд апеляційної інстанції відхилив посилання позивача на те, що товар був виготовлений та поставлений (за адресами будівельних майданчиків відповідача:                м. Харків, вул. Серпова, 4 і м. Харків, вул. Полтавський шлях, 144) саме за договорами, укладеними між ТОВ "Гуд Він XXI" та ТОВ "СБК". 

6.34.          Крім того, відхиляючи зазначені доводи, суд апеляційної інстанції зазначив про те, що ТОВ "Гуд Він ХХІ" здійснювало поставку ТОВ "СБК" товару у період 21.01.2020, 18.02.2020, 18.03.2020, 19.03.2020, 23.03.2020, тоді як, за твердженням позивача, ТОВ "Інбіко" було передано товар ТОВ "Флас" 06.04.2020, тобто майже через два місяці після його отримання від ТОВ "Гуд Він ХХІ".

6.35.          Також, відхиляючи посилання позивача на договір купівлі-продажу майнових прав від 22.10.2019 №22/10-19, укладений між ТОВ "Флас" та ТОВ "Інбіко", як на доказ на підтвердження обставин щодо поставки товару відповідачу за договором №21-11/01, суд апеляційної інстанції виходив з того, що за умовами Специфікацій №1, 2, 3 до договору №21-11/01 місцем поставки товару сторони визначили м. Харків, вул. Полтавський шлях, 146.

6.36.          Щодо доводів позивача в частині того, що ним було поставлено відповідачу товар за адресою: м.Харків, вул.Серпова, 4, на підтвердження чого позивачем надано договір на виконання робіт від 14.11.2019 №1411/06 мп, суд апеляційної інстанції встановив, що вказаний договір підписаний між ТОВ "Гуд Він ХХІ" та ТОВ "Юкрейніен Кепітел Білдинг", тобто особою, яка не є учасником справи №922/19/21. З огляду на те, що матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження обставин, що ТОВ "Юкрейніен Кепітел Білдинг" є пов`язаною з ТОВ "Флас" особою, суд апеляційної інстанції зазначив, що вказаний договір також не може бути належним доказом поставки товару за вказаною адресою.

7.          Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції
7.1.          Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції  в межах доводів та вимог касаційної скарги,  які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.2.          Суд касаційної інстанції  не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
8.          Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду
8.1.          Верховний Суд на підставі встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, у межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, здійснює перевірку застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права і зазначає таке.

8.2.          Відповідно до приписів частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав і обов`язків, є договори.

8.3.          Суди попередніх інстанцій встановили, що правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі укладеного між ними договору купівлі-продажу №21-11/01, за яким у сторін виникли взаємні права та обов`язки. Зокрема, у позивача як постачальника виник обов`язок поставити позивачу товар, а у відповідача як покупця - обов`язок прийняти та оплатити цей товар відповідно до умов договору.

8.4.          За положеннями статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

8.5.          Спір між сторонами виник у зв`язку з невиконанням, як стверджує позивач, відповідачем зобов`язань за договором купівлі-продажу товару.

8.6.          Статтею 664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.

8.7.          За приписами статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

8.8.          Отже, двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. З укладенням такого договору постачальник бере на себе обов`язок передати у власність покупця товар належної якості і водночас набуває права вимагати його оплати, а покупець зі свого боку набуває права вимагати від постачальника передачі цього товару та зобов`язаний здійснити оплату.

8.9.          Суд з огляду на спірні правовідносини виходить з того, що звертаючись до суду з позовом про стягнення з відповідача коштів за поставлений товар, позивач як постачальник за договором  повинен був довести відповідно до вимог статті 74 ГПК існування відповідних умов для оплати.

8.10.          За приписами частини третьої статті    13, частини першої статті    74, частин першої, другої статті 76, частини першої статті 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави для своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

8.11.          Відповідно до приписів частин першої, другої статті 86 ГПК України    суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.    Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

8.12.          Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд  виходив у першу чергу з того, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту поставки товару. Суди встановили, що видаткові накладні від 06.04.2020, на які посилається позивач як на підтвердження факту поставки товару, не підписані відповідачем. Жодних доказів на підтвердження того, що 06.04.2020 позивач передав відповідачу вказані видаткові накладні, немає. Тобто відсутні належним чином оформлені (підписані) відповідно до положень пунктів 3.8, 3.10 договору №21-11/01 первинні документи, які б свідчили про здійснення господарських операцій за ним.

8.13.          Суд у розгляді даного спору враховує правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 04.11.2019 у справі №905/49/15, від 29.11.2019 у справі №914/2267/18, від 18.08.2020 у справі №927/833/18, від 21.09.2021 у справі №918/1026/20, зокрема, визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, тобто, судам під час розгляду справи належить досліджувати, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару (обставини здійснення перевезення товару, поставленого за спірною видатковою накладною, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця тощо). У разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

8.14.          На виконання вказівок суду касаційної інстанції, викладених у постанові Верховного Суду від 16.02.2021 у даній справі, які слугували підставою для направлення справи на новий розгляд, судом апеляційної інстанції досліджувались подані позивачем докази. Зокрема, надаючи оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, суд апеляційної інстанції встановив, що договори купівлі - продажу №1111/03мп, №31, укладені між ТОВ "Гуд Він XXI" та ТОВ "СБК"; договір  купівлі-продажу майнових прав №22/10-19, укладений між ТОВ "Флас" та ТОВ "Інбіко"; договір на виконання робіт №1411/06 мп, підписаний між ТОВ "Гуд Він ХХІ" та ТОВ "Юкрейніен Кепітел Білдинг", - ніяким чином не підтверджують поставку позивачем товару за договором №21-11/01.

8.15.          Таким чином, апеляційний господарський суд, діючи в межах доводів сторін, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх поданими сторонами доказами, яким надав необхідну оцінку, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, навівши у оскаржуваному судовому рішенні необхідне мотивування, дійшов обґрунтованих висновків про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь заборгованості за договором та відсутності підстав для задоволення іншої частини цих позовних вимог за недоведеністю.

8.16.          Надаючи оцінку наведеним у касаційній скарзі доводам скаржника, Верховний Суд виходить з такого.

8.17.          Відповідно до положень норм ГПК України  (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України) касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах. Для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

8.18.          Щодо визначення подібності правовідносин Верховний Суд звертається до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, де Велика Палата конкретизувала свої висновки щодо тлумачення змісту поняття "подібні правовідносини", що полягає у тому, що  на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін «подібні правовідносини», зокрема пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.

8.19.          Спірні правовідносини у справі №922/19/21, яка розглядається, стосуються питання стягнення з  відповідача 1 671 067,50 грн заборгованості за договором купівлі-продажу товару (поставки). Суди, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, дійшли висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено факту поставки товарів відповідачу. Видаткові накладні від 06.04.2020, на які посилається позивач як на підтвердження факту поставки товару, не підписані відповідачем. Жодних доказів на підтвердження того, що 06.04.2020 позивач передав відповідачу вказані видаткові накладні, немає. Тобто відсутні належним чином оформлені (підписані) відповідно до положень пунктів 3.8, 3.10 первинні документи, які б свідчили про здійснення господарських операцій та підтверджували факт поставки позивачем товару, а надані позивачем податкові накладні від 06.04.2020, які були в подальшому скориговані відповідачем, за відсутності інших  належних та допустимих доказів поставки товару відповідачу за підписаним договором №21-11/01, не свідчать беззаперечно про поставку позивачем відповідачу товару з огляду на те, що, як було встановлено судом, позивачем також не доведено обставин зберігання та використання цього товару у господарській діяльності відповідача.

8.20.           Поряд з тим:
-          у справі №918/1026/20 судами попередніх інстанцій встановлено, що видаткові накладні на які посилався позивач в обґрунтування підстав позову, було підписано відповідачем; видаткові накладні не містили посилань на договір. Поряд з тим Верховний Суд наголосив на тому, що судами попередніх інстанцій залишено поза увагою обставини щодо здійснення відповідачем передоплати на спірну суму заме за спірним договором. Верховний Суд, скасовуючи постанову апеляційного господарського суду та направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, зазначив про те, що суд першої інстанції з посиланням на висновки судового експерта встановив обставини підписання видаткової накладної директором відповідача та засвідчення видаткової накладної печаткою підприємства, що є доказом реальності господарської операції за цією накладною;
- у справі №927/833/18 судами попередніх інстанцій встановлено, що у видаткових накладних не зазначено посади та прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції з отримання товару. Поряд з тим Верховний Суд наголосив, що поза межами судового дослідження залишився факт засвідчення накладних відтиском печаток сторін;
-          у справі №916/922/19 також суд апеляційної інстанції на підставі власної оцінки доказів дійшов висновку, що у видаткових накладних не було зазначено посади та прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції з прийняття спірного товару. Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 29.01.2020 наголосив, що поза межами судового дослідження залишилось те, чи містили наведені видаткові накладні такі обов`язкові реквізити, як дату їх складання; назву підприємства, від імені якого складено документи і якому здійснюється поставка за цими накладними; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; особисті підписи в графі "відвантажив" та "отримав" та факт засвідчення накладних відтиском печаток сторін;
-          у справі №924/233/18, скасовуючи оскаржувані рішення та постанову Верховний Суд, зазначив про те, що: судом апеляційної інстанції в межах наданих йому повноважень не надано оцінки тій обставині, що, окрім наведених вище видаткових накладних, до матеріалів справи відповідачем надані підписані сторонами та скріплені відтисками їх печаток видаткові накладні, в яких відображена аналогічну кількість поставленого товару, а також ціну на продукцію, що відповідає умовам чинного на момент вчинення господарських операцій протоколу погодження договірної ціни. Крім того, судами попередніх інстанцій не надано належної оцінки наявним у справі підписаним та сформованим відповідачем приймальним квитанціям. Також без належної оцінки, обмежившись посилання на наявність у них зведених відомостей та неможливість виокремлення поставленого товару за Договором, залишив суд спеціалізовані товарні накладні за формою №1-ТН(МС), які підписані обома сторонами спору.

8.21.          Суд наголошує на тому, що у кожній із зазначений вище справ Верховний Суд робив висновки про те, що  як доказ податкова накладна може оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі, проте не може буди єдиним доказом, на підставі якого суд встановлює факт постачання товару покупцю та його прийняття ним. Крім того, оцінюючи податкові накладні у сукупності з іншими доказами у справі, господарські суди повинні враховувати положення Податкового кодексу України та фактичні дії як постачальника, так і покупця щодо відображення ними у податковому та бухгалтерському обліках постачання спірного товару.

8.22.          У справі, яка розглядається, суди попередніх інстанцій надали оцінку доводам позивача щодо сформованих ним податкових накладних від 06.04.2020 та встановили, що відповідно до змісту листа Головного управління ДПС у Харківській області від 04.06.2021 №13691/5/20-40-18-17-17 згідно з даними Єдиного реєстру податкових накладних /розрахунків коригування контрагентом - постачальником товарів (робіт, послуг) ТОВ "Інбіко" на адресу ТОВ "Флас" зареєстровано податкові накладні за звітний період - квітень 2020 року (загальний обсяг операцій за ставкою 20%- 13 922 556,25 грн; сума ПДВ- 278 511,25 грн). ТОВ "Флас" включено податкові накладні на придбання товарів (робіт, послуг) від постачальника ТОВ "Інбіко" на суму ПДВ 278 511,25 грн до податкового кредиту декларації з податку на додану вартість за звітний податковий період квітень 2020 року. У подальшому ТОВ "Флас" надано уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок (від 18.06.2020 №9140081686), додаток 5 (від 18.06.2020 №9140081657) до декларації за квітень 2020 року та зменшено податковий кредит по взаємовідносинах із постачальником ТОВ "Інбіко" на суму ПДВ 278 511,25 грн. Згідно з даними з Єдиного реєстру податкових накладних/розрахунків розрахунки коригування до податкових накладних на придбання товарів (робіт, послуг) ТОВ "Флас" від постачальника ТОВ "Інбіко" не реєструвались.

8.23.          Отже, з огляду на наведене посилання ТОВ "Інбіко" в касаційній скарзі на правові висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 21.09.2021 у справі №918/1026/20, від 18.08.2020 у справі №927/833/18, від 25.06.2020 у справі №924/233/18, від 29.01.2020 у справі №916/922/19, не можуть бути взяті до уваги, оскільки, проаналізувавши зміст наведених постанов, Верховний Суд зазначає, що встановлені судами фактичні обставини у зазначених справах і у справі, яка переглядається, є різними; хоча й за схожого правового регулювання спірних правовідносин, але у кожній із зазначених справ суди виходили з обставин та умов конкретних правовідносин і фактично-доказової бази, з урахуванням наданих заявниками доказів, що виключає подібність спірних правовідносин у вказаних справах.

8.24.          Водночас Суд зазначає, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах. Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.

8.25.          Що ж до доводів касаційної скарги про неврахування судами попередніх інстанцій висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 08.06.2021 у справі №916/2458/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 06.12.2018 у справі №910/22354/15, від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, то Суд зазначає таке.

Так, у справі №916/2458/18 ліквідатор у межах справи про банкрутство звернувся до суду із заявою про витребування з незаконного володіння майна боржника та просив суд: визнати за ТОВ "Дунайводбуд-17" право власності на нежитлові будівлі; витребувати із незаконного володіння належні на праві власності ТОВ "Дунайводбуд-17" нежитлові будівлі;  зобов`язати передати перелічене нерухоме майно його власнику - ТОВ "Дунайводбуд-17" в особі арбітражного керуючого - ліквідатора; вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про право власності на нерухоме майно;
-          у справі №910/18036/17 предметом спору є зобов`язання відповідача звільнити з під арешту та закрити рахунки; визнання договору припиненим;
-          у справі №917/1307/18 предметом спору є зобов`язання здійснити поставку товару і стягнення з неустойки.    Тобто спір стосується різного тлумачення сторонами спору дати укладення договору поставки, з яким безпосередньо пов`язаний момент виникнення зобов`язання щодо поставки товару;
-          у справі №902/761/18 предметом спору є стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди; стягнення орендної плати за землю та сплати  земельного податку;
-          у справі №917/2101/17 предметом спору є визнання недійсним правочину щодо переходу права власності.

8.26.          З наведеного вбачається, що справи №916/2458/18, №917/2101/17, №902/761/18, №917/1307/18, №910/18036/17 є різними за юридичним змістом, тобто  за об`єктом спору (склад сторін справи та предмет позову), так і за змістом цих відносин (права й обов`язки сторін спору).  Отже, Верховний Суд відхиляє як помилкові доводи скаржника про те, що оскаржувана постанова у цій справі прийнята без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у зазначених скаржником постановах Верховного Суду, оскільки зміст правовідносин, їх предмет, підстави, а також встановлені фактичні обставини, що формують зміст правовідносин у зазначених справах і у справі, яка переглядається, є різними; у кожній із зазначених справ суди виходили з обставин та умов конкретних правовідносин і фактично-доказової бази, з урахуванням наданих сторонами доказів, що виключає подібність спірних правовідносин у вказаних справах.

8.27.          Посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 06.12.2018 у справі №910/22354/15 також є необґрунтованими з огляду на те, що предметом касаційного оскарження у зазначеній справі була ухвала суду апеляційної інстанції, якою залишено без змін ухвалу суду першої інстанції про затвердження мирової угоди та про закриття апеляційного провадження. 

8.28.          З огляду на викладене суд касаційної інстанції зазначає про те, що наведена ТОВ "Інбіко" підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, є необґрунтованою та не знайшла свого підтвердження після відкриття касаційного провадження.

8.29.          Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги, зазначені у пунктах 4.1.2, 4.1.8 цієї постанови, з огляду на таке.

8.30.          Стосовно доводів касаційної скарги в частині підстави касаційного оскарження судових рішень у цій справі, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України (пункти 4.1.2, 4.1.8 цієї постанови) Верховний Суд зазначає таке.

8.31.          Відповідно до пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

8.32.          Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

8.33.          В обґрунтування підстави, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, посилаючись на пункт 3 частини третьої статті 310 ГПК України, скаржник зазначає про порушення судами попередніх інстанцій статті 104 ГПК України з огляду на немотивоване відхилення наданого позивачем клопотання про витребування доказів та клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи.

8.34.          Втім, колегія суддів зазначає, що судом апеляційної інстанції відмовлено у задоволенні клопотання про призначення експертизи з огляду на те, що, по-перше, обставини встановлення блоків віконних та дверних саме на поверхах визначених позивачем не підтверджується змістом договорів між ТОВ "Гуд Він ХХІ" та специфікаціями доданими до них; по-друге, з огляду на те, що в матеріалах справи відсутня технічна специфікація за договором №21-11/01, підписана позивачем та відповідачем, і призначення у справі експертизи не надасть змоги з достовірністю встановити обставини ідентичності встановлених металоконструкцій тим, які були виготовлені ТОВ "Гуд Він ХХІ" за договорами з ТОВ "СБК".

8.35.          Колегія суддів зазначає, що призначення судової експертизи є правом суду, а не його обов`язком, і експертиза може бути призначена у разі наведення у клопотанні достатніх та обґрунтованих на те підстав, проте, як установив суд апеляційної інстанції таких підстав позивачем зазначено не було. Водночас доводи скаржника зводяться до незгоди з мотивами, з яких судом було відмовлено позивачу у задоволенні клопотання про призначення експертизи.

8.36.          Щодо клопотання позивача про витребування доказів, то зміст оскаржуваної постанови свідчить про те, що фактично таке клопотання задоволено судом апеляційної інстанції ухвалою суду від  25.05.2021, і в матеріалах справи наявна відповідь Головного управління ДПС у Харківській області від 04.06.2021 за №13691/5/20-40-18-17-19 з цього питання.  

8.37.          Доводи позивача, викладені у пункті 4.1.2 цієї постанови (неврахування судом апеляційної інстанції під час прийняття рішення у справі заяв та пояснень третьої особи без самостійних вимог ТОВ "Гуд Він ХХІ"), Суд також визнає необґрунтованими оскільки судом апеляційної інстанції дотримано вимоги положень статті 86 ГПК України щодо оцінки доказів позивача та доводів третьої особи під час апеляційного провадження та зроблено відповідні висновки щодо недоведення позивачем обставин,  що договори купівлі - продажу №1111/03мп, №31, укладені між ТОВ "Гуд Він XXI" та ТОВ "СБК"; договір  купівлі-продажу майнових прав №22/10-19, укладений між ТОВ "Флас" та ТОВ "Інбіко"; договір на виконання робіт №1411/06 мп, підписаний між ТОВ "Гуд Він ХХІ" та ТОВ "Юкрейніен Кепітел Білдинг" ніяким чином не підтверджують поставку позивачем товару за договором №21-11/01. Фактично скаржник же, зазначаючи про неврахування судом доводів та пояснень третьої особи,  по суті, не погоджується з наданою судом мотивацією, не обґрунтовуючи належним чином (у тому числі з урахуванням вимог частини другої статті 287 ГПК України) свої доводи в цій частині.

8.38.          Доводи касаційної скарги щодо невиконання судом апеляційної інстанції вказівок Верховного Суду, наведених у постанові 07.10.2021 у цій справі (пункт 4.16 цієї постанови) спростовуються вищенаведеними висновками, викладеними у цій постанові (зокрема, у пунктах 6.33 - 6.36 цієї постанови).

8.39.          Суд зауважує, що перевірка правильності надання судом апеляційної інстанції оцінки доказам з точки зору їх належності, достовірності, допустимості та вірогідності, в силу приписів частини другої статті 300 ГПК України, не відноситься до компетенції суду касаційної інстанції. Надавши оцінку наведеним позивачем доводам і поданим на їх підтвердження доказам, з огляду на вказівки, викладені в постанові Верховного Суду від 07.10.2021 у цій справі, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, та скасування рішення суду першої інстанції, яким у позові відмовлено.

8.40.          Таким чином, у Верховного Суду відсутні підстави вважати, що доводи, які стали підставою доля відкриття касаційного провадження, є достатніми для скасування оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції.

8.41.          Поряд з тим, як відзначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" (заява №24465/14), право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід тлумачити в контексті преамбули цієї Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права, одним з основоположних аспектів якого є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхні рішення, що набрали законної сили, не може ставитися під сумнів (див. також справу "Брумареску проти Румунії, заява № 28342/95). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (справа "Рябих проти Росії", заява №52854/99), існування яких скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

8.42.          Відповідна практика Європейського суду з прав людини застосовується Касаційним господарським судом на підставі статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", згідно з якою суди застосовують названу Конвенцію та відповідну практику як джерело права.

9.          Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
9.1.          Відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження,   якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

9.2.          Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження після відкриття касаційного провадження, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "Інбіко" у цій частині.

9.3.          Згідно зі статтею 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

9.4.          З огляду на наведене Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги ТОВ "Інбіко" в частині оскарження рішення господарського суду Харківської області від 07.04.2021 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2022 у справі №922/19/21 з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, без задоволення, а оскаржуваних рішень суду - без змін через відсутність передбачених процесуальним законом підстав для їх скасування.

10.          Судові витрати
10.1.          Оскільки з підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження, а з підстави, визначеної пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, - про залишення оскаржуваних судових рішень без змін, то судові витрати за розгляд касаційної скарги покладаються на скаржника.

10.2.             Клопотання позивача про розподіл судових витрат, понесених у суді касаційної інстанції, буде розглянуто у строки і спосіб, передбачені ГПК України.

Керуючись статтями 296, 300, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційне провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Інбіко" на рішення господарського суду Харківської області від 07.04.2021 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2022 у справі №922/19/21, відкрите на підставі пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.

2. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Інбіко" у частині підстави, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення, а рішення господарського суду Харківської області від 07.04.2021 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2022 у справі №922/19/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                          І. Бенедисюк

Суддя                                                                                          Т. Малашенкова

Суддя                                                                                          В. Селіваненко