Постанова                                                
Іменем України
 
03 травня 2022 року
м. Київ
 
справа № 736/1432/20
провадження № 61-18506св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Холминська селищна рада Корюківського району Чернігівської області,
третя особа, яка не заявляє самостійний вимог щодо предмета спору, -  ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1  на постанову Чернігівського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року в складі колегії суддів: Мамонової О. Є., Бобрової І. О., Висоцької Н. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Холминської селищної ради Корюківського району Чернігівської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Позов обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її тітка ОСОБА_3 (рідна сестра її матері), яка за життя, 05 травня 1997 року, склала заповіт, яким заповіла їй усе своє майно. 
На час відкриття спадщини позивач не проживала зі спадкодавицею, про наявність складеного на її ім`я заповіту вона дізналась поза межами передбаченого частиною першою статті 1270 ЦК України строку, що свідчить про поважність причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для неї як спадкоємиці при поданні заяви про прийняття спадщини, що є підставою для визначення додаткового строку для подання відповідної заяви. Спадкове майно після смерті ОСОБА_3 ніхто не приймав, з відповідними заявами до нотаріальної контори ніхто не звертався.
За таких обставин позивач просила суд визначити їй додатковий строк 4 місяці (з моменту набрання рішенням суду чинності) для подання до Корюківської районної державної нотаріальної контори або до приватного нотаріуса заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Короткий зміст ухвалених у справі судових рішень
 
Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 31 березня                  2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі ОСОБА_2 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
 
Рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 16 липня                   2021 року позов  ОСОБА_1  задоволено. 
Визначено ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на три місяці з дня набрання чинності рішенням суду.
 
Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач є спадкоємцем за заповітом майна померлої 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 та пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, оскільки проживає в іншому населеному пункті, про наявність заповіту не була обізнана, його дублікат отримала 08 грудня 2020 року. 
Суд першої інстанції констатував, що відповідачем у справі є саме Холминська селищна рада, а третя особа ОСОБА_2 не надав жодного доказу на підтвердження порушення його прав та інтересів.
 
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року скасовано рішення Щорського районного суду Чернігівської області 
від 16 липня 2021 року та ухвалено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що вирішення позову          ОСОБА_1 по суті безпосередньо стосується прав, законних інтересів та обов`язків ОСОБА_2 , який наполягає на тому, що має право на частку у спадковому майні після смерті ОСОБА_3 . Вказане залишилось поза увагою місцевого суду, який неправильно визначився із характером спірних правовідносин та вирішив цей спір за неналежного суб`єктного складу, що є самостійною підставою для відмови у позові.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи
У листопаді 2021 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову суду апеляційної інстанції, у якій просила скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 30 квітня           2020 року у справі № 352/382/18, від 03 жовтня 2018 року у справі                                      № 2516/1356/12-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 688/2507/16-ц,                              від 15 вересня 2021 року у справі № 310/1772/19.
 
Також заявник вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування частини третьої статті 1272 ЦК України та порушення судом норм процесуального права, оскільки суд апеляційної інстанції встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що за відсутності спадкоємців, які прийняли спадщину, належним відповідачем у справі про визначення додаткового строку для прийняття спадщини є саме територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Оскільки ОСОБА_2 не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , тому відсутні правові підстави для залучення його до участі у розгляді справи у якості відповідача, а отже і висновок апеляційного суду про неправильний суб`єктний склад учасників цієї справи є помилковим.

 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції 
 
Згідно із протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями                     від 17 січня 2021 року справу призначено судді-доповідачеві.
 
Ухвалою Верховного Суду від 10 січня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі.
 
У січні 2022 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на касаційну скаргу, мотивований незгодою із її доводами та законністю й обґрунтованістю оскаржуваного судового рішення. Заявник зазначив, що він проживав із спадкодавцем на час смерті, а тому є таким, що прийняв спадщину на підставі частини третьої статті 1268 ЦК України. ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, свідомо визначивши неналежний суб`єктний склад учасників справи, оскільки була обізнана про подання ОСОБА_2 позову до неї про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування (справа № 736/1209/20).
 
Ухвалою Верховного Суду від 26 квітня 2022 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
05 травня 1997 року ОСОБА_3 склала заповіт, який засвідчений секретарем виконавчого комітету Холминської селищної ради народних депутатів Корюківського району Чернігівської області Редревою О. М., за змістом якого все своє майно заповіла ОСОБА_1 . Заповіт зареєстровано в реєстрі за № 43.
 
ІНФОРМАЦІЯ_1  ОСОБА_3 померла.
 
Станом на день смерті ОСОБА_3 проживала та була зареєстрована в будинку АДРЕСА_2 , інших зареєстрованих осіб не було (а. с. 10, т. 1).
 
Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, у тому числі і на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться на                    АДРЕСА_2 .
 
Спадкову справу після смерті ОСОБА_3 заведено не було, свідоцтво про право на спадщину не видавались.
 
08 грудня 2020 року ОСОБА_1 було видано дублікат вказаного заповіту.
Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Цим вимогам судове рішення апеляційної інстанції не відповідає з таких підстав.
 
Відповідно до частин першої та другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
 
Тлумачення змісту статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.
 
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. 
 
Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
 
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
 
Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.
 
Частинами першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
 
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
 
Наслідки пропущення строку для прийняття спадщини визначені статтею 
1272 ЦК України.
 
Частиною першою статті 1272 ЦК України визначено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
 
Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк для подання ним заяви про прийняття спадщини.
 
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
 
У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 
2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
 
Належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
 
Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня      2018 року у справі № 2516/1356/12-ц (провадження № 61-28938св18).
 
Звертаючись до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом, ОСОБА_1 єдиним відповідачем зазначила Холминську селищну раду Корюківського району Чернігівської області.
 
Однак, як установив суд апеляційної інстанції, на час ухвалення рішення судом першої інстанції, у провадженні Щорського районного суду Чернігівської області перебувала цивільна справа № 736/1209/20 за позовом ОСОБА_2 до Холминської селищної ради Корюківського району Чернігівської області, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 про визнання права власності на спадкове майно, а саме на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями під АДРЕСА_2 . Провадження у справі відкрито ухвалою Корюківського районного суду Чернігівської області від 20 листопада 2020 року.
 
Із викладеного вбачається, що за визнанням та оформленням спадкових прав щодо майна після померлої ОСОБА_3 , а саме щодо належної останній 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями під АДРЕСА_2 , до суду з позовами звернулися два можливих спадкоємці ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
 
Отже, вирішення позову ОСОБА_1 у даній справі по суті безпосередньо стосується прав, законних інтересів та обов`язків 
ОСОБА_2 (племінник спадкодавця), який вважає себе спадкоємцем, який прийняв спадщину шляхом проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та наполягає на тому, що має право на спірну частину житлового будинку, а також неодноразово під час розгляду справи заявляв клопотання про дослідження матеріалів справи № 736/1209/20 за його позовом про визнання права власності на спірне спадкове майно та об`єднання в одне провадження справ № 736/1209/20 і № 736/1432/20, однак зазначене районним судом залишено поза увагою, останній до участі у даній справі в якості відповідача (співвідповідача) не був залучений, відповідного клопотання позивачем заявлено не було. 
 
Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц ) пункт 31.10), від 30.01.2019 у справі № 552/6381/17 (пункт 39).
 
Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову (постанова Верховного Суду від 29.08.2019 у справі № 642/6181/16-ц).
 
Отже, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги пред`явлені ОСОБА_1 до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
 
При цьому процесуальний статус відповідача і третьої особи за своїм змістом, процесуальними правами та обов`язками є різними.
 
Крім того, слід зазначити, що ОСОБА_1 вже звернулася до суду із аналогічним позовом до ОСОБА_2 та ухвалою Крюківського районного суду Чернігівської області від 01 грудня 2021 року відкрито провадження у справі № 736/1850/21, тому і право на судовий захист, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, не є порушене.
 
Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_2 не надав доказів прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 не є підставою для скасування оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції, оскільки зазначене є предметом розгляду у справі № 736/1209/20.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків суду обставинам справи, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 415-419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, 
а постанову Чернігівського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року - без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                 Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                            О. В. Білоконь
 
О. М. Осіян
 
Н. Ю. Сакара
 
В. В. Шипович