Справа № 459/2931/21                        Головуючий у 1 інстанції: Мельникович М.В. 
Провадження № 22-ц/811/472/22                Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       28 червня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
головуючого - судді Ніткевича А.В.
суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.
розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду у м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Золочівського Володимира Петровича на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 29 грудня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини, - 
встановив:
У вересні 2021 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , просила стягувати з останнього аліменти на її утримання, як дружини, в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову.
Вимоги обґрунтовувала тим, що 06.10.2007 уклала шлюб із відповідачем. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На даний час вони із відповідачем та дітьми проживають разом. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 29.03.2018 року з відповідача вирішено стягувати аліменти в користь позивачки на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від усіх його доходів щомісяця і до досягнення дітьми повноліття. Крім цього, рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 09.04.2019 року з відповідача вирішено стягувати аліменти в користь позивачки на навчання доньки ОСОБА_3 , в розмірі1/4 частини від усіх його доходів щомісяця і до закінчення навчання, але не пізніше як до досягнення нею 23 років. На даний час відповідач різко змінив своє відношення до їхньої сім`ї, не бере жодної участі у її житті, не допомагає позивачці, ні в побуті, ні матеріально. Вирішення усіх питань, що стосуються сім`ї покладено виключно на позивачку. Позивачка хворіє з 2001 року і через це не працює. Їй присвоєно другу групу інвалідності. Єдиним її доходом є пенсія по інвалідності в розмірі 2200 грн. на місяць. Цих коштів позивачці не вистачає, оскільки вона постійно купує ліки, сплачує кошти за житло та комунальні послуги. Відповідач щомісяця отримує значний розмір пенсії та виплати за ушкодження здоров`я і має можливість надавати матеріальну допомогу, однак добровільно цього не робить. 
Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 29 грудня 2021 року позов задоволено частково.  
Вирішено стягувати з  ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2   аліменти на її утримання, у розмірі 1/8 частки від усіх видів його доходу (заробітку), щомісячно, починаючи з 16.09.2021 року та до поновлення працездатності.
Стягнуто з   ОСОБА_1  на користь держави судовий збір в розмірі 908 гривень 00 коп.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Допущено негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Не погоджуючись з даним рішенням, таке в апеляційному порядку оскаржив відповідач. 
В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, оскільки суд першої інстанції не врахував того факту, що позивач не є особою, що потребує матеріальної допомоги в розумінні ч.4 ст. 75 СК України. 
В даному випадку розмір пенсії позивачки складає 2200 грн., що є вищим ніж встановлений законом прожитковий мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 01.01.2021 по 30.06.2021 складає 1769 грн., з 01.07.2021 по 30.11.2021 складає 1854 грн., з 01.12.2021 по 31.12.2021 складає 1934 грн. Позивачка не надала доказів з приводу потреби у матеріальній допомозі. 
Щодо мотивів судового рішення про те, що відповідач має можливість надавати дружині, як особі з інвалідністю, допомогу на її утримання у вигляді аліментів, звертає увагу на те, що на сьогоднішній день з нього стягуються кошти за двома виконавчими провадженнями на утримання його дітей в розмірі 1/3 (16.67%) та 1/4 (25%) частки від його доходу, тобто 41,67%. Окрім того, на відміну від позивачки, він здійснює оплату за житлово-комунальні послуги та при можливості надає дітям додатково кошти.
Також звертає увагу на те, що згідно довідки №23к/511 від 21.10.2021 відокремленого підрозділу шахти «Лісова» Державного підприємства «Львіввугілля» та записів у трудовій книжці, ОСОБА_1 відпрацював в шкідливих умовах праці за Списком1 з повним робочим днем під землею 24 роки 7 місяців. Внаслідок роботи в шкідливих умовах відповідач згідно довідки МСЕК серії 12ААА №094561 від 20.04.2021 вперше та безтерміново встановлено 40% ступеня втрати професійної працездатності, зокрема 20% радикулопатія, 20% антракосилікоз 1 ст. В даному випадку 40% ступеня втрати професійної працездатності відповідача призвело до обмеження здатності до трудової діяльності ОСОБА_1 та потребує щоденної реабілітації, що в свою чергу вимагає додаткових матеріальних ресурсів. Тому вважає, що за станом свого здоров`я не має матеріальної можливості ще додатково сплачувати позивачці аліменти на її утримання. 
Просить скасувати рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 29 грудня 2021 року та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 висловилась у заперечення доводів апеляційної скарги. Вважає рішення законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, судове рішення без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду є стягнення аліментів, розмір яких не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити виходячи із такого.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що призначення особі з інвалідністю відповідної пенсії або іншої соціальної виплати не може знаходитися у зв`язку з виплатами, які здійснює подружжя на утримання іншого подружжя, якиа є особою з інвалідністю. Факт призначення державою пенсії не може впливати на призначення судом аліментів на утримання дружини або ж виключати його.
Окрім того, суд дійшов висновку, що позивачка має право на матеріальну допомогу в сенсі статті 75 СК України, оскільки жодних зловживань з її боку встановлено не було в контексті положень ст. 83 СК України.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції зважаючи на таке. 
Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на час звернення до суду перебували в зареєстрованому шлюбі з 06.10.2007, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Червоноградського управління юстиції Львівської області (а. с. 5).
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а. с. 6, 7).
Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 30березня 2018 року з відповідача ОСОБА_1 вирішено стягувати на користь позивачки ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини доходів відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.02.2018 до досягнення дітьми повноліття.
Крім цього, рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 09 квітня 2019 року з ОСОБА_1 вирішено стягувати на користь ОСОБА_2 аліменти на нас навчання дочки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини доходів відповідача щомісячно, починаючи з 14.02.2019 до 30.06.2022, але не довше ніж до досягнення дитиною 23 років.
Згідно із довідкою про склад сім`ї №5244 від 16.03.2018, ОСОБА_2 разом із ОСОБА_1 та дітьми зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8).
Із довідки Міжрайонної спеціалізованої психіатричної комісії (МСЕК) №1 Львівського обласного центру МСЕ Комунального закладу Львівської обласної ради Департаменту охорони здоров`я Львівської обласної державної адміністрації серії 12 ААА № 362291 від 10.11.2016 вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановлена друга група інвалідності загального захворювання терміном до 01.12.2018 (а.с.11).
Згідно із довідкою до акту огляду МСЕК Міжрайонної спеціалізованої психіатричною МСЕК №1 Львівського обласного центру МСЕ Комунального закладу Львівської обласної ради Департаменту охорони здоров`я Львівської обласної державної адміністрації серії 12 ААВ № 053269 від 12.11.2021 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановлена друга група інвалідності загального захворювання безтерміново (а.с. 98).
У довідці про доходи від 25.08.2021 №9335 5232 3432 0310 відділу обслуговування громадян №5 Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області зазначено, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в ПФУ та отримує пенсію по інвалідності в розмірі 2200 грн. щомісячно (а.с. 13).
Як вбачається із матеріалів справи, позивачка хворіє та регулярно потребує коштів на лікування, що підтверджується випискою з медичної карти (а.с. 26, 27) та квитанціями про оплату за придбані ліки (а.с. 28, 29).
Крім того, згідно поетапного епікризу відділення анестезіології та інтенсивної терапії Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівської обласної клінічної психіатричної лікарні» ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в період з 03.09.2021 по 07.09.20221 перебувала у відділенні інтенсивної терапії та реанімації (а.с. 75).
Згідно із виписним епікризом Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівської обласної клінічної психіатричної лікарні» ОСОБА_2 в період з 23.09.2021 по 12.10.2021 перебувала на стаціонарному лікуванні в даній клініці з (а.с.76 - 77).
Із копії трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що останній працював у ВП «Шахта «Лісова» ДП «Львіввугілля» та звільнений 18.03.2021 у зв`язку із виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я (а.с. 39-41).
Згідно із довідкою МСЕК серії 12 ААА №094561 від 20.04.2021 ОСОБА_1 20.04.2021 вперше та безтерміново встановлено 40% ступеня втрати професійної працездатності внаслідок роботи в шкідливих умовах (а. с. 37).
Як вбачається із довідки №409 від 01.12.2021 управління обслуговування громадян відділу обслуговування громадян №5 ГУ ПФУ у Львівській області ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Львівській області з 18.06.2020 і отримує пенсію за віком в розмірі 19 340,00 грн.
Згідно відповіді Червоноградського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду у Львівській області Фонду соціального страхування України від 03.12.2021 №30.02.1-09-2254 ОСОБА_1 перебуває на обліку в Червоноградському відділенні УВД ФССУ у Львівській області з 19.04.2021 та отримує страхові виплати внаслідок втрати професійної працездатності в щомісячному розмірі 13 097,36 грн.
Як зазначив відповідач, він несе обов`язки зі сплати комунальних послуг, що підтверджується квитанціями та платіжними дорученнями (а.с.51-70, 89-90), з яких вбачається, що відповідач сплачував комунальні послуги, а саме: послуги водопостачання, утримання житла, теплопостачання та вивезення сміття за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до положень статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.
За положеннями частин другої-четвертої статі 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до частин першої, другої статті 76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.
Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення.
Таким чином, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.
Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» визначено на 2021 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1769 гривень, з 1 липня - 1854 гривні, з 1 грудня - 1934 гривні.
Судом встановлено, що розмір пенсії позивачки за період з березня 2021 року по серпень 2021 року становив 2200 грн. Тобто розмір отриманої позивачкою пенсії по інвалідності був більший за прожитковий мінімуму для осіб, які втратили працездатність. 
Таким чином, колегія суддів враховуючи принципи, які задекларовані СК України, зокрема щодо матеріальної підтримки чоловіком та дружиною один одного, а також враховуючи фактичне забезпечення позивачки більше за рівень прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання двох дітей в загальному розмірі 5/12 частки від всіх його видів доходу, відтак за умови стягнення з нього ще 1/8 частки всіх його доходів, сукупний розмір аліментів, які підлягатимуть стягненню з нього, становитиме більшу половину його доходу.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, що має наслідком скасування оскаржуваного рішення про стягнення з  ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2 аліментів на її утримання, та стягнення в дохід держави судового збору, з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні відповідної вимоги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Таким чином, доводи апеляційної скарги у відповідній частині спростовують висновки суду першої інстанції, тому оскаржуване рішення не можна назвати в повній мірі законним та обґрунтованим в розумінні ст. 263 ЦПК України, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,  суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Золочівського Володимира Петровича – задовольнити.
Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 29 грудня 2021 року – скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини – відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складений 28 червня 2022 року.
Головуючий: А.В. Ніткевич 

Судді:        С.М. Бойко

С.М. Копняк