Ухвала
30 травня 2022 року
м. Київ
 
справа № 758/6963/20
провадження № 61-4585ск22
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,
розглянув касаційну скаргу адвоката Цвєткова Андрія Михайловича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 03 лютого 2022 рокуза заявою Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», за участю третьої особи - Кабінету Міністрів України, про стягнення заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, визнання факту дискримінації та зобов`язання усунути її прояви,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2021 року Акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця») звернулося до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Ухвалою від 29 жовтня 2021 рокуПодільський районний суд м. Києва відмовив у задоволенні заяви.
Постановою від 03 лютого 2022 року Київський апеляційний суд апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» задовольнив, ухвалу Подільського районного суду м. Києва скасував та ухвалив нове рішення, яким визнав виконавчий лист, виданий Подільським районним судом м. Києва, від 20 жовтня 2021 року у справі № 758/6963/20 щодо стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 грошових коштів таким, що не підлягає виконанню.
У травні 2022 року адвокат Цвєтков А. М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Верховного Судуіз касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 03 лютого 2022 року.
Посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, особа, яка подала касаційну скаргу, просить скасувати судове рішення та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.
У відкритті провадження за касаційною скаргою слід відмовити з огляду на таке.
Згідно з пунктом 25 частини першої статті 353 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо виправлення помилки у виконавчому документі або визнання його таким, що не підлягає виконанню.
Відповідно до частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; а також ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
Ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а також постанова суду апеляційної інстанції, винесена за результатами перегляду цієї ухвали, не підлягають касаційному оскарженню, оскільки ухвала суду першої інстанції відсутня в переліку ухвал суду, що можуть бути оскаржені в касаційному порядку після її перегляду згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. 
У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Гарсія Манібардо проти Іспанії» від 15 лютого 2000 року зазначено, що спосіб, у який стаття 6 застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них.
ЄСПЛ зазначає, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом першим статтею 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12 липня 2001 року у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини»).
Системне тлумачення статей 353, 389 ЦПК України свідчить про те, що законодавець свідомо виокремив випадки, в яких може бути оскаржена або конкретна процесуальна дія, або така конкретна дія і відмова в її вчиненні.
Зазначені процесуально-процедурні обмеження права на касаційне оскарження деяких ухвал місцевого суду (та постанов суду апеляційної інстанції за результатами їх перегляду) окремо від остаточного рішення суду встановлено з метою ефективного здійснення правосуддя і не зменшують для сторін можливості доступу до суду та не ускладнюють їм цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, оскільки сторони не позбавляються права на оскарження таких ухвал місцевого суду (та постанов суду апеляційної інстанції за результатами їх перегляду) взагалі, їх право лише відтерміновується до винесення остаточного рішення у справі.
Інше тлумачення вказаних правових норм не узгоджується із завданнями та основними засадами цивільного судочинства, наведеними у статті 2 ЦПК України, щодо розумності строку розгляду справи судом та сутнісним змістом касаційного провадження.
Згідно із пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Оскільки касаційна скарга подана на постанову Київського апеляційного суду від 03 лютого 2022 року, яка не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті провадження за такою касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті провадження за касаційною скаргою адвоката Цвєткова Андрія Михайловича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 03 лютого 2022 року за заявою Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», за участю третьої особи - Кабінету Міністрів України, про стягнення заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, визнання факту дискримінації та зобов`язання усунути її прояви.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                          С. Ю. Мартєв
 
В. В. Сердюк
 
І. М. Фаловська