ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року	Львів	Справа № 454/4942/21 пров. № А/857/7716/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді                                   Курильця А.Р.,
суддів                                                       Кушнерика М.П., Мікули О.І.,
з участю секретаря                                     Михальської М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Сокальської міської ради Львівської області на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 28 березня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Сокальської міської ради Львівської області в особі адміністративної комісії при виконавчому комітеті Сокальської міської ради Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування постанови адмінкомісії при виконавчому комітеті Сокальської міської ради Львівської області, -

суддя в 1-й інстанції – Струс Т.В.,
час ухвалення рішення – 28.03.2022 року, 
місце ухвалення рішення – м. Сокаль,
дата складання повного тексту рішення – 28.03.2022 року.

                                                   в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд з позовом до Виконавчого комітету Сокальської міської ради Львівської області в особі адміністративної комісії при виконавчому комітеті Сокальської міської ради Львівської області (далі – відповідач) про визнання протиправним та скасування постанови адмінкомісії при Виконавчому комітеті Сокальської міської ради Львівської області.
Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 28 березня 2022 року позов задоволено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду,  його оскаржив відповідач,  який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. 
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що порушення меж земельної ділянки при встановленні ОСОБА_1 тимчасової споруди є порушенням правил благоустрою, відповідальність за яке передбачена ст. 152 КУпАП. Крім того посилання суду на акт тимчасової комісії міської ради від 16.06.2021 року, як на єдиний доказ неправомірності постанови, є недостатнім та порушує принципи адміністративного судочинства щодо обґрунтованості та законності судового рішення.
Згідно ч.4 ст.229 КАС України, фіксування процесу не здійснювалося оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав. 
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що постановою адміністративної комісії при виконавчому комітеті Сокальської міської ради Львівської області від 16.12.21 року № 33 позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, та накладено стягнення у розмірі 1360 грн. (а.с. 27)
Згідно вказаної постанови позивач визнаний винним у тому, що 19.10.2021 року о 9:30 за адресою м. Сокаль, вул. Яворницького, буд. 38 порушив вимоги акту тимчасової комісії Сокальської міської ради Львівської області від 16.06.2021, а саме не провів благоустрій на земельній ділянці.
Аналогічне зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення від 14.10.2021р. за №1. Вказаному протоколу і постанові передувало також складання протоколу від 27.07.2021р. за ч. 2 ст. 152 КУпАП, який згідно протоколу адміністративної комісії повернутий до ВП №2 Червоноградського РВП на доопрацювання у зв`язку із невірним зазначенням ч.2 ст. 152 КУпАП, що відсутня в чинній редакції КУпАП. Протокол та постанова відсилають до акту тимчасової комісії Сокальської міської ради від 16.06.2021р., у якому зазначається, що провівши повторне обстеження земельної ділянки тимчасова комісія виявила, що тимчасова споруда для зберігання господарського інвентаря та матеріалів розміщена із явним порушенням меж.
Не погодившись з такою постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до положень статті 1 КУпАП, основним завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
За змістом п.п.7 п.«а» ч.1 ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України “Про благоустрій населених пунктів” від 06.09.2005 №2807- IV (далі - Закон №2807-IV) благоустрій населених пунктів - це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.
Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 10 Закону №2807-IV до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить затвердження правил благоустрою територій населених пунктів.
Відповідно до статті 20 Закону №2807-IV організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом. Благоустрій здійснюється в обов`язковому порядку на всій території населеного пункту (села, селища, міста). Рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.
За правилами частини першої статті 10 Закону №2807-IV до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить: 1) затвердження місцевих програм та заходів з благоустрою населених пунктів; 2) затвердження правил благоустрою територій населених пунктів; 3) створення в разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення спільно з іншими суб`єктами комунальної власності благоустрою населених пунктів, визначення повноважень цих органів (служб); 4) визначення на конкурсних засадах підприємств, установ та організацій (балансоутримувачів), відповідальних за утримання об`єктів благоустрою.
Згідно із частиною другою статті 17 Закону №2807-IV громадяни у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані: 1) утримувати в належному стані об`єкти благоустрою (їх частини), що перебувають у їх власності або користуванні, а також визначену правилами благоустрою території населеного пункту прилеглу до цих об`єктів територію; 2) дотримуватися правил благоустрою території населених пунктів; 3) не порушувати права і законні інтереси інших суб`єктів благоустрою населених пунктів; 4) відшкодовувати в установленому порядку збитки, завдані порушенням законодавства з питань благоустрою населених пунктів; 5) допускати на об`єкти благоустрою, що перебувають у їх власності або користуванні, аварійно-рятувальні та інші служби для здійснення заходів щодо запобігання і ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Згідно статті 218 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) адміністративні комісії при виконавчих органах міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення передбачені, зокрема, статтею 152 КУпАП.
Відповідно до частини 1 статті 34 Закону №2807-IV правила благоустрою території населеного пункту (далі - Правила) - нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту. Правила розробляються на підставі Типових правил благоустрою території населеного пункту (далі - Типові правила) для всіх сіл, селищ, міст і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування. У разі якщо відповідною сільською, селищною, міською радою не прийнято рішення про затвердження Правил, застосовуються Типові правила.
Частиною другою статті 34 Закону №2807-IV визначено, що Правила включають: 1) порядок здійснення благоустрою та утримання територій об`єктів благоустрою; 2) вимоги до впорядкування територій підприємств, установ, організацій; 3) вимоги до утримання зелених насаджень на об`єктах благоустрою - територіях загального користування; 4) вимоги до утримання будівель і споруд інженерного захисту території; 5) вимоги до санітарного очищення території; 6) розміри меж прилеглої до підприємств, установ та організацій території у числовому значенні; 7) порядок розміщення малих архітектурних форм; 8) порядок здійснення самоврядного контролю у сфері благоустрою населених пунктів; 9) інші вимоги, передбачені цим та іншими законами.
Пунктом 3.2.1. чинних Правил благоустрою м. Сокаль Львівської області, що затверджені рішенням Сокальської міської ради №628 від 31.10.2008р. та опублікованих на офіційному сайті Сокальської міської ради і доведеними до мешканців міста.
Згідно зі статтею 9 КпАП України адміністративним правопорушенням визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до статті 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до статті 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, та іншими документами.
Відповідно до вимог статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Статтею 152 КУпАП встановлена відповідальність за порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів у вигляді накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб`єктів підприємницької діяльності - від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері благоустрою, а об`єктивна сторона правопорушення виражається у порушенні державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів (формальний склад).
Суб`єктами адміністративного проступку є громадяни та посадові особи, а суб`єктивна сторона визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини як у формі умислу, так й у формі необережності.
У свою чергу, колегія суддів вважає за необхідне вказати, що адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму дії або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 16.09.2020 по справі № 127/18265/16-а.
При цьому, стаття 152 КУпАП є бланкетною правовою нормою, має загальний зміст, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно-правових актів.
Конкретизований зміст диспозиції бланкетної правової норми передбачає певну деталізацію її положень іншими нормативно-правовими актами для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації за відповідною статтею чи частиною статті КУпАП.
Відповідно, для кваліфікації дій правопорушника за цією статтею в протоколі про адміністративне правопорушення необхідно вказати конкретні дії правопорушника і зазначити конкретну норму правил у сфері благоустрою, які діють на території м. Сокаль, що була порушена.
Проте як свідчать матеріали справи, ні протокол про адміністративне правопорушення ні постанова адміністративної комісії не містять посилання на жодну норму Правил благоустрою міста Сокаль, порушення якої на думку відповідача допущено позивачем.
З матеріалів справи видно, що позивач та третя особа ОСОБА_2 отримали у спадок та надалі оформили право власності на одноповерховий житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . (а.с. 15-16) 
Як відображено у технічному паспорті (а.с.18) до житлового будинку відносяться такі надвірні будівлі: сарай (Б1), літня кухня (В1), сарай (Г1), вбиральня (Д1) та споруди (№1, №2,1)
Разом з тим, жодних доказів самовільного встановлення саме позивачем тимчасової господарської споруди – дерев`яного піднавісу для зберігання господарського інвентарю і матеріалів, з порушенням меж земельної ділянки та протипожежних норм відповідачем суду не надано. Відтак, достовірно стверджувати про те, що така металева конструкція встановлена самовільно та неузаконена немає підстав.
Принцип презумпції невинуватості, передбачає, що всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.
Враховуючи викладене, факт допущення зазначеного порушення не встановлено у передбаченому законом порядку та не підтверджується доказами, які б відповідали вимогам ст.ст. 73 - 76 КАС України, що вказує на протиправність оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В свою чергу, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, зазначений обов`язок не виконано, та у встановленому порядку не доведено правомірність прийнятого рішення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про те, що відповідачем не доведено поза розумним сумнівом факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, а тому судом першої інстанції правомірно скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення та закрито провадження у справі.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.
Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Сокальської міської ради Львівської області слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 310, 315-316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

                                                   п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Сокальської міської ради Львівської області залишити без задоволення, а рішення Сокальського районного суду Львівської області від 28 березня 2022 року у справі 454/4942/21- без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	М. П. Кушнерик 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 22 червня 2022 року.