ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/680/22	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №697/2357/21 Категорія: 311000000 	Євтушенко Б. В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       24 травня 2022 року                                                                                                  м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач	Фетісова Т.Л. 	
судді	Гончар Н.І., Сіренко Ю.В.	
секретар 	Зінченко Ю.О.	

учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач (скаржник) – Канівський комунальний заклад дошкільної освіти (ясла-садок) №2 «ДУДАРИК» Канівської міської ради, 

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача адвоката Бовшика М.Ю. на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 22.02.2022 (повний текст складено 23.02.2022, суддя в суді першої інстанції Євтушенко Б.В.) у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1  до Канівського комунального закладу дошкільної освіти (ясла-садок) № 2 «ДУДАРИК» Канівської міської ради про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі, стягнення невиплаченої заробітної плати, 

в с т а н о в и в :

у листопаді 2021 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, яким просила визнати незаконним та скасувати наказ відповідача №59-к від 05.11.2021 про її відсторонення від роботи; поновити її на роботі з 05.11.2021; зобов`язати відповідача виплатити позивачу невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи, мотивуючи про те, що наказом відповідача №59-к від 05.11.2021, що вручений їй 08.11.2021, її відсторонено від роботи з підстави відсутності щеплення від COVID-19. Даний наказ є незаконним, оскільки виключно ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» встановлюється перелік обов`язкових щеплень і цим законом щеплення від COVID-19 не передбачено. 
Дорожньою картою з впровадження вакцини від COVID-19 і проведення масової вакцинації у відповідь на пандемію COVID-19 в Україні в 2021-2022 роках, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я від 24.12.2020 №3018 встановлено, що вакцинація від COVID-19 в Україні буде добровільною для усіх груп населення та професійних груп. 
Згідно рішення КСУ № 1-14/2020 (230/20) від 28.08.2020 при розгляді питання щодо запровадженого на території України карантину зроблено висновок про те, що «конституційні права і свободи громадян у певній мірі можуть бути обмежені лише у чітко визначених Конституцією України випадках із зазначенням конкретного строку такого обмеження і тільки законом, а не підзаконним актом».
У разі якщо нормативно-правовий акт суперечить Конституції України, слід безпосередньо застосовувати Конституцію України як акт прямої дії.
Також позивач наголошує на тому, що оспорюваний наказ відповідача порушуї її конституційне право на працю.
Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 22.02.2022 позовні вимоги задоволено частково та визнано незаконним та скасовано наказ директора Канівського комунального закладу дошкільної освіти (ясла-садок) №2 «ДУДАРИК» Канівської міської ради  №59-к "Відсторонення від роботи Віту Крицьку", а в задоволенні решти вимог – відмовлено. 
Суд першої інстанції вказав, що спірний наказ про відсторонення працівника від роботи винесено 05.11.2021, у той час як лише з 08.11.2021 - дати набрання чинності відповідним наказом Міністерства охорони здоров`я України встановлено, що категорія працівників, до якої відноситься позивач, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти COVID-19 та в разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт.
Підстав для поновлення працівника на роботі та відшкодування невиплаченої за час відсторонення від роботи заробітної плати судом встановлено не було, адже фактично працівника з роботи не звільнено, а позовні вимоги про стягнення заробітної плати заявлено не до того суб`єкта.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник відповідач адвокат Бовшик М.Ю. 28.03.2022 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та відхилити позовні вимоги у справі. Вказує, що відсторонення працівника відбулося з належним дотриманням норм трудового права. Суд помилково відхилив посилання відповідача на те, що наказом від 14.12.2022 №70-к внесено зміни в наказ про відсторонення працівника в частині дати його прийняття, яку з 05.11.2021 змінено на 08.11.2021, оскільки дата 05.11.2021 фігурувала також в повідомленні працівнику про необхідність проведення вакцинації, оскільки такі документи є різними та не пов`язаними один з одним. Фактичне відсторонення від роботи позивача відбулося саме 08.11.2021, коли вона не надала документ про проведену вакцинацію. Відмова суду у відшкодуванні витрат відповідача на правничу допомогу через відсутність фактичної їх оплати є помилковою, адже процесуальне законодавство передбачає відшкодування в тому числі витрат, які мають бути понесені стороною.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила суд закрити апеляційне провадження, винести щодо адвоката Бовшика М.Ю. окрему ухвалу, та в разі, якщо суд продовжить апеляційний розгляд справи, – просила відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, оскільки вважає його законним та належним чином обгрунтованим. 
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов таких висновків.
При розгляді справи встановлено, що згідно відомостей з трудової книжки ОСОБА_1 № НОМЕР_1 її 22.02.2017 наказом по ДНЗ №2 від 21.02.2017 № 18-к прийнято на посаду вихователя Канівського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №2 «Дударик» Канівської міської ради Черкаської області (28.02.2019 заклад перейменовано на Канівський комунальний заклад дошкільної освіти (ясла-садок) № 2 «ДУДАРИК» Канівської міської ради Черкаської області), на якій вона працює по теперішній час (а.с. 31-34).
ОСОБА_1 ознайомлена з посадовою інструкцією №3 вихователя ДНЗ, затвердженою завідувачем ОСОБА_2 10.03.2016 (а.с. 35-41), відповідно до п. 1.1. якої на посаду вихователя дошкільного навчального закладу призначається особа, яка має відповідну повну вищу або середню (неповну вищу) педагогічну освіту за освітньо-кваліфікаційним рівнем магістра, спеціаліста, бакалавра або молодшого спеціаліста, а також стан здоров`я якої дозволяє виконувати професійні обов`язки; згідно з п. 2.31 якої, серед обов`язків працівника, - своєчасно проходити медичний огляд.
Відповідно до даних особистої медичної книжки ОСОБА_1 серії 1ААВ №534655, за результатами медичного огляду 13.09.2021, який проводив заклад охорони здоров`я - КНП «КБЛ», у ОСОБА_1 відсутні протипоказання для виконання обов`язків вихователя Канівського комунального ЗДО №2 «Дударик», дата наступного медичного огляду 09.03.2022 (а.с. 85-90).
Між адміністрацією і профспілковим комітетом первинної профспілкової організації Канівського комунального закладу дошкільної освіти (ясла-садок) №2 «Дударик» укладено колективний договір на 2020-2024 роки, затверджений зборами трудового колективу від 02.09.2020 протокол №1 (а.с. 41-84), відповідно до вступної частини якого, цей договір укладено з метою забезпечення соціального захисту найманих працівників, які перебувають у сфері дії сторін, що підписали колективний договір. Він включає зобов`язання сторін, які спрямовані на створення умов для підвищення ефективності роботи закладу освіти, реалізації професійних, трудових і соціально-економічних прав та гарантій працюючих.
Директором Канівського комунального закладу дошкільної освіти (ясла-садок) № 2 «ДУДАРИК» Канівської міської ради Безрук Л. було видано повідомлення вихователю Крицькій В. від 29.10.2021 №36 «Про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19», отримане останньою 01.11.2021, за змістом якого ОСОБА_3  повідомлено, що з 08.11.2021 на період карантину, встановленого постановою КМУ, щеплення від COVID-19 обов`язкове для працівників закладів освіти; на підставі наказу Міністерства охорони здоров`я «Про затвердження переліку професій, виробництв, організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 №2153 просимо до 05.11.2021 надати документ, який підтверджує наявність профілактичного щеплення від COVID-19 або довідку про абсолютні протипоказання відповідно до переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я від 16.09.2011 №595; якщо до цієї дати не надасте один із зазначених документів, 08.11.2021 вас відсторонять від роботи без збереження заробітної плати на підставі ст. 46 КЗпП та ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2021 №1645- III (а.с. 8).
Позивач звернулася до директора Безрук Л. із заявою, отриманою 01.11.2021 вх. №17, про застереження від порушення її конституційних прав та дозвіл працювати у даному закладі на займаній посаді без надання інформації про щеплення проти COVID-19 (а.с. 9-12).
У відповіді від 23.11.2021 №43 на звернення ОСОБА_1 від 01.11.2021 №17 директор Канівського комунального закладу дошкільної освіти (ясла-садок) №2 «ДУДАРИК» Безрук Л. повідомила заявника, що відсторонення від роботи законне, до моменту зникнення обставин, що стали підставою для відсторонення (а.с. 101-102).
Позивач звернулася до Голови Канівської міської організації Профспілки працівників освіти і науки України ОСОБА_4 із заявою від 05.11.2021, отриманою 15.11.2021, про захист та відстоювання її права продовження працювати у закладі дошкільної освіти на займаній посаді без надання інформації про прийняття щеплення проти COVID-19 (а.с. 13-16).
Наказом директора Канівського комунального закладу дошкільної освіти (ясла-садок) № 2 «ДУДАРИК» Канівської міської ради Черкаської області Безрук Л. від 05.11.2021 №59-к «Відсторонення від роботи Віту Крицьку» (оспорюваний наказ, а.с. 17) позивача відсторонено від роботи з 08.11.2021 на час відсутності щеплення від COVID-19 без збереження заробітної плати – керуючись ст. 46 КЗпП України, ч.2 ст.12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказом МОЗ України «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 №2153 та рішенням засідання Комісії з питань ТЕБ і НС виконавчого комітету Канівської міської ради від 05.11.2021 протокол №21 п.1. Підстава: повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення від COVID-19 Віті Крицькій від 29.10.2021 №36. 
Зі спірним наказом позивач ознайомлена 08.11.2021.
Згідно Акта директора ЗДО Безрук Л., завгоспа ОСОБА_5 , старшої медичної сестри ОСОБА_6 від 08.11.2021 про ненадання документів працівниками щодо щеплення від COVID-19, вихователем ОСОБА_1 не надано відповідний документ, на основі чого було видано наказ про відсторонення від роботи, який вручений 08.11.2021 ОСОБА_1 (а.с. 122).
Відповідно до наказу директора Канівського комунального закладу дошкільної освіти (ясла-садок) №2 «ДУДАРИК» Безрук Л. від 14.12.2021 №70-к «Про внесення змін до наказу №59 від 05.11.2021 «Відсторонення від роботи Віту Крицьку», у зв`язку з технічною помилкою, допущеною в наказі №59 від 05.11.2021 «Відсторонення від роботи Віту Крицьку» в частині дати видачі наказу, внесено зміни в наказ по ЗДО № 59 від 05.11.2021 «Відсторонення від роботи Віту Крицьку», змінивши дату видачі наказу з 05.11.2021 на 08.11.2021 (а.с. 184).
Правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі викладених фактичних обставин, мають таке правове регулювання.
Для правильного вирішення спору у справі слід встановити чи відносилася професія позивача до переліку тих, що потребують обов`язкового щеплення від COVID-19 та чи мав повноваження роботодавець відстороняти від роботи працівника, який таке щеплення не зробив без наявних підтверджених медичних протипоказань.
Так відповідно до п.п. «а», «б» ст. 10 ЗУ «Про основи законодавства України про охорону здоров`я» громадяни України зобов`язані: а) піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; б) у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.
Згідно ст.12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.
Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. 
Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
Наказом Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021  № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням. Відповідно до цього Переліку обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають працівники, зокрема,  закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.
Таким чином посада позивача у справі (вихователь у закладі дошкільної освіти) включена до переліку тих, які потребують обов`язкового щеплення від COVID-19 - Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затверджений Наказом Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021 №2153.
Обов`язок особи (працівника) здійснювати визначені законодавством щеплення також вбачається з п.п. «а», «б» ст. 10 ЗУ «Про основи законодавства України про охорону здоров`я».
Апеляційний суд додатково враховує, що згідно рішення ЄСПЛ від 15.03.2012 у справі “Соломахін проти України” (заява №24429/03) обов`язкове щеплення як примусовий медичний захід є втручанням у гарантоване пунктом 1 статті 8 Конвенції право на повагу до приватного життя особи, що включає фізичну та психологічну недоторканність особи. Порушення фізичної недоторканності заявника можна вважати виправданим для дотримання цілей охорони здоров`я населення та необхідності контролювати поширення інфекційного захворювання.
Водночас у рішенні від 08.04.2021 у справі “Вавржичка та інші проти Чеської Республіки” заява № 47621/13, і 5 інших) ЄСПЛ вкотре зазначив, що обов`язковість щеплень є втручанням у Право на повагу до приватного життя, яке гарантоване статтею 8 Конвенції. Разом із цим, щоб визначити, чи призвело таке втручання до порушення статті 8 Конвенції, суд повинен обґрунтувати доцільність і виправданість таких дій відповідно до абзацу другого цієї статті, тобто встановити: 1) чи є втручання виправданим “відповідно до закону”; 2) чи має воно на меті законні цілі; 3) чи були вони “виправданими в демократичному суспільстві”.
Як зазначає ЄСПЛ, оспорюване втручання мало б опиратися на національне законодавство. Водночас закони повинні бути як адекватно доступними, так і сформульованими з достатньою точністю (наприклад, рішення від 15.11.2016 у справі “Дубська і Крейзова проти Чеської Республіки” (заяви № 28859/11 і № 28473/12)).
Таким чином для забезпечення суспільного інтересу в дотриманні права на безпеку для здоров`я у аспекті забезпечення неможливості поширення інфекційної хвороби COVID-19 допускається пропорційне втручання в особисте право на повагу до приватного життя та отримання особою відповідного щеплення.
При цьому такий обов`язок особи ґрунтується на нормах національного законодавства, про які вказано вище, положення яких є достатньо чіткими та не допускають множинного трактування.
Позивач мала можливість не робити відповідне щеплення за наявності в неї медичних протипоказань.
Таким чином при розгляді справи встановлено наявність обов`язку у позивача, як працівника відповідної галузі, мати профілактичне щеплення від COVID-19. 
Тепер слід з`ясувати чи мав право роботодавець відсторонити працівника від роботи у разі відсутності вказаного щеплення та який був порядок такого відсторонення.
Так відповідно до частини першої статті 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається в разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.
До інших передбачених законодавством випадків належить, зокрема, відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим.
Відсторонення працівника від роботи слід розуміти як один із передбачених законодавством випадків призупинення трудових правовідносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання.
Тимчасове увільнення працівника від виконання його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи на умовах та з підстав, встановлених законодавством, по суті не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам.
Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, за загальним правило такому працівникові заробітна плата не виплачується. Чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця зберегти заробітну плату за працівником, відстороненим через відмову вакцинуватися від коронавірусної хвороби.
Пунктом 416 постанови КМУ від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», який набрав чинності з 08.11.2021, керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій визначено забезпечити:
1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком №2153;
2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена Переліком № 2153 та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 ЗУ “Про захист населення від інфекційних хвороб” та частини третьої статті 5 ЗУ “Про державну службу”, крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.
Відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома осіб, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.
Водночас, відсторонюючи працівника, керівник повинен діяти в спосіб та в межах повноважень, передбачених законом. Тому в наказі про відсторонення мають бути зазначені підстави та строк такого відсторонення. Керівник має ознайомити з таким наказом працівника. Якщо працівник відмовляється ознайомитись з наказом та поставити свій підпис, про це складається акт. На період відсторонення за працівником зберігається робоче місце.
Таким чином ч.2 ст.12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачає можливість введення додаткових (не вказаних в ч.1 цієї статті) обов`язкових профілактичних щеплень для працівників окремих професій, виробництв та організацій, перелік яких встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Професія позивача визначена такою, що підлягає обов`язковому профілактичному щепленню від COVID-19, наказом Міністерства охорони здоров`я України. 
Отже позивач за родом своєї професії згідно вимог чинного законодавства (ч.2 ст.12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», Наказу Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021  №2153, яким затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням) мала зробити обов`язкове щеплення від COVID-19 та за його відсутності роботодавець повинен був вжити дії до відсторонення нещепленого працівника закладу освіти від роботи.
Одночасно, апеляційний суд враховує, що відсторонення працівника від роботи є актом перешкоджання здійсненню права на працю, відтак, має відбуватися з найсуворішим дотриманням вимог законодавства та забезпеченням прав працівника на усунення причин, які стали підставами для такого відсторонення.
За обставин цієї справи правовою підставою для відсторонення позивача ОСОБА_1 від роботи став п.416 постанови КМУ від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», який набрав чинності з 08.11.2021, та встановлює право роботодавця на відсторонення від роботи працівника, у якого відсутнє профілактичне щеплення від COVID-19.
Отже до 08.11.2021 у роботодавця було відсутнє право відстороняти нещепленого працівника від роботи та такий працівник міг розраховувати, що до вказаної дати він матиме змогу здійснювати своє право на працю без будь-яких обмежень. 
У подальшому, після 08.11.2021 (з моменту виникнення у роботодавця права на відсторонення працівника) такому працівнику мало бути роз`яснено, що він зобов`язаний здійснити профілактичне щеплення від COVID-19 інакше матимуть місце наслідки у виді недопущення до роботи та, відповідно, мав бути наданий час, розумно необхідний для здійснення щеплення або надання доказів існування медичних протипоказань для його проведення.
У даній справі роботодавець повідомив працівника про необхідність здійснити щеплення згідно повідомлення, врученого 01.11.2021, коли редакція постанови КМУ від 09.12.2020 №1236 не передбачала наявності в нього права на відсторонення працівника, отже таке повідомлення не мало на час його видання правових підстав.
Оспорюваний наказ про відсторонення позивача від роботи видано 08.11.2021 (з урахуванням послідуючих уточнень щодо дати), як тільки виникло відповідне право у роботодавця, без надання працівнику часу, розумно необхідного для можливості здійснити щеплення або надати роботодавцю докази наявності медичних протипоказань для його проведення. З цих підстав апеляційний суд констатує порушення трудових прав працівника при виданні наказу про відстороненні його від роботи, отже відповідний наказ підлягає скасуванню у судовому порядку.
Крім того, в наказі про відсторонення позивача ОСОБА_1 вказано про те, що її відстороняють від роботи з 08.11.2021 на весь час відсутності в неї щеплення від COVID-19 без вказівки на те, що таке відсторонення може здійснюватися лише на час введення в державі карантину по запобіганню хвороби COVID-19, що також є порушенням прав працівника, адже оскаржуване відсторонення за змістом наказу трактується як таке, що взагалі не обмежене часом. З урахуванням таких висновків апеляційного суду, всі посилання скаржника на те, що відсторонення працівника відбулося з належним дотриманням норм трудового права є необґрунтованими.
Апеляційний суд також приймає до уваги, що скаржник не ставить під сумнів інші висновки суду першої інстанції щодо вирішення позовних вимог у справі, якими в їх задоволенні відмовлено, адже всі апеляційні доводи стосуються вирішення судом саме позовних вимог про скасування наказу про відсторонення від роботи.
Далі, позовні вимоги, щодо яких скаржник просить здійснити апеляційний перегляд справи, судом першої інстанції задоволено, отже в розумінні положень п.2 ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати відповідача у справі залишаються за ним. У даній частині по результатам розгляду поданої апеляційної скарги вирішення судом першої інстанції позовних вимог по суті залишено без змін, отже не має процесуальних підстав для перегляду розподілу витрат відповідача на правничу допомогу між сторонами справи, зробленого міськрайонним судом, про що також порушено питання в апеляційній скарзі.
Відповідно до ст. 376  ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Отже рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 22.02.2022 у даній справі слід змінити в частині мотивів задоволення позовних вимог про скасування наказу про відсторонення позивача від роботи, які викласти в редакції даної постанови апеляційного суду.
На підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку із залишенням вимог апеляційної скарги представника відповідача по суті без задоволення, його доводи про відшкодування судових витрат мають бути відхилені, а витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд справи слід покласти на особу, яка її подала.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 

п о с т а н о в и в  :

апеляційну скаргу – задовольнити частково.
Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 22.02.2022 у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1  до Канівського комунального закладу дошкільної освіти (ясла-садок) № 2 «ДУДАРИК» Канівської міської ради про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі, стягнення невиплаченої заробітної плати – змінити в частині мотивів задоволення позовних вимог про скасування наказу про відсторонення позивача від роботи, які викласти в редакції даної постанови апеляційного суду.
У решті рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 22.02.2022 в цій справі – залишити без змін.
Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 25.05.2022.

Суддя-доповідач

Судді