ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2022 року 
м. Київ
справа № 620/1655/20
адміністративне провадження № К/9901/12319/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Білоуса О.В.,
суддів -Блажівської Н.Є., Желтобрюх І.Л.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року у справі за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер» до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,
УСТАНОВИВ:
СТОВ «Інтер» (далі - Товариство) звернулось до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ГУ ДПС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлення-рішення від 28.01.2020 року №00000340500, №00000350500 та №00000330500.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року, позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 28.01.2020 року №00000340500 та №00000330500. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з ухваленими у справі судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ГУ ДПС у Чернігівській області звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просило рішення судів першої та апеляційної інстанції скасувати, а в задоволенні позову відмовити.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі направлень від 12.11.2019 року №540, 541, 542, 543, 544, відповідно до статей 20, 77, 82 ПК України, плану-графіку, наказу ГУ ДПС у Чернігівській області від 01.11.2019 року №544, посадовими особами контролюючого органу проведено документальну планову виїзну перевірку СТОВ «Інтер» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року, валютного за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року, іншого законодавства за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року. Перевірка проводилась у період з 13.11.2019 року по 19.12.2019 року.
За наслідками перевірки ГУ ДПС у Чернігівській області складено акт від 26.12.2019 року №270/05/30148677, у якому зазначено про порушення Товариством:
- п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.198.5, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.4 ст.200 ПК України:
занижено суму позитивного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного (звітного) податкового періоду, яке сплачується до державного бюджету на загальну суму 591  415,00 грн, в т.ч. за листопад 2017 року на суму 519  415,00 грн;
завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на загальну суму 625  795,00 грн., в т.ч. за грудень 2018 року на суму 625  795 грн;
- п.201.10 ст.201 ПК України в частині не реєстрації податкових накладних.
На акт перевірки позивачем подано до ГУ ДПС у Чернігівській області заперечення, які листом контролюючого органу від 27.01.2020 року №1026/10/25-01-05-01-06 залишені без задоволення.
На підставі висновків, викладених у вказаному акті перевірки, ГУ ДПС у Чернігівській області винесено СТОВ «Інтер» податкові повідомлення-рішення від 28.01.2020 року:
- №00000340500, яким встановлено завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту на суму 625  795,00 грн;
- №00000350500, яким позивачу нараховано штрафні санкції на суму 164  721,01 грн;
- №00000330500, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в сумі 887  123,00 грн (591  415,00 грн за основним платежем та 295  708,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями).
Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, Товариство оскаржило їх в адміністративному порядку, однак рішенням ДПС України від 16.04.2020 року за №13568/6/99-00-08-05-02-06 вони залишені без змін.
Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, СТОВ «Інтер» звернулося до суду з відповідним адміністративним позовом.
Приписами частин першої та другої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
За вказаних вимог КАС України, суд касаційної інстанції переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позовних вимог.
Відповідно до п.138.2 ст.138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Згідно із ст.1 Закону України від 16.07.1999 року №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996-XIV), первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.
Відповідно до ч.2 ст.3 Закону №996-XIV, бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Частиною 1 ст.9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України (у редакції, чинній на момент здійснення господарських операцій), право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну території України) та послуг.
Відповідно до п.198.2, ст.198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
дата отримання платником податку товарів/послуг.
Відповідно до п.198.3, ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до п.198.6, ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Відповідно до п.201.1, п.201.6 ст.201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Згідно із п.201.10. ст.201 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.
В пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно із пп. 14.1.181 цієї ж статті податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
При цьому, право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
З наведених законодавчих положень випливає, що умовами реалізації права платника на податковий кредит є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах власної господарської діяльності платника податку та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства, на підтвердження факту понесення витрат на їх придбання.
В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, у власному капіталі підприємства у зв`язку з його господарською діяльністю.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 04.09.2017 року між СТОВ «Інтер» (замовник) та ТОВ «Стандарт Агроеко» (продавець) укладено договір про надання послуг №05/09/2017, підписаний повноваженими представниками сторін та скріплений печатками, відповідно до умов якого виконавець зобов`язався надати комплекс послуг по внесенню аміаку рідкого технічного спеціалізованою технікою виконавця на земельних ділянках замовника, а замовник прийняти та оплатити надані послуги, в порядку та на умовах визначених цим договором.
Пунктом 1.2 Договору установлено такі умови виконання договору: норма внесення рідкого аміаку - 120 кг аміаку рідкого на гектар оброблюваної поверхні; вартість комплексу послуг внесення аміаку рідкого технічного з урахуванням вартості та доставки аміаку рідкого технічного становить - 1576,00 грн, в т.ч. ПДВ - 20% - 262,67 грн без вартості дизельного палива, яке використовує сільгосптехніка для виконання послуг по внесенню аміаку.
Виконавець приступає до виконання комплексу послуг в строк, визначений замовником та після отримання передоплати в розмірі 100% вартості рідкого аміаку технічного з доставкою (пункт 2.1 Договору).
Загальна вартість комплексу послуг по внесенню аміаку рідкого технічного становить 3  940  000,00 грн, в т.ч. ПДВ 20% - 656  666,67 грн (згідно розрахунку, наведеного у таблиці), без вартості палива, яке використовується сільгосптехнікою для виконання робіт по внесенню аміаку, із розрахунку 8-9 літрів на 1 га внесення аміаку та сплачується по факту після виконання наданих послуг та підписання акту приймання-передачі наданих послуг додатково згідно розрахунку. Сторони дійшли згоди, що загальна вартість комплексу послуг може коригуватися в більшу або меншу сторону в залежності від остаточного розміру земельної ділянки і, відповідно, обсягу послуг, які фактично будуть виконані виконавцем за цим договором.
Відповідно до пункту 4.2 Договору, загальна вартість послуг, які фактично були виконані виконавцем за цим договором, фіксується сторонами в акті приймання-передачі наданих послуг.
10.10.2017 року сторонами укладено Додаткову угоду №1 до вищевказаного Договору, якою збільшено вартість комплексу послуг внесення аміаку рідкого технічного до 1  756,00 грн, в т.ч. ПДВ - 20% - 292,67 грн, а загальну вартість договору зменшено до 1  756  000,00 грн (згідно розрахунку, наведеного у таблиці).
Аналогічний договір між сторони був укладений і 20.10.2016 року за №21/10/2016. При цьому, ціна послуги внесення аміаку за гектар у вказаному договорі була визначена на рівні 300,00 грн.
Як встановлено судами попередніх інстанцій, на виконання умов договорів ТОВ «Стандарт Агроеко» було надано СТОВ «Інтер» комплекс послуг по внесенню аміаку рідкого технічного, що підтверджується такими належним чином оформленими документами первинного бухгалтерського обліку: актами наданих послуг від 03.05.2017 року №54 на суму 30  600,00 грн, від 02.10.2017 року №66 на суму 1  536  600,00 грн (оброблено 975 га) та від 26.10.2017 року №67 на суму 2  403  400,00 грн (оброблено 1525 га); подорожніми листами від 03.05.2017 року, від 26.09-02.10.2017 року, від 03-25.10.2017 року.
Оплата за надані послуги проведена позивачем безготівково у повному обсязі, на підтвердження чого надано: рахунки на оплату від 04.09.2017 року №71 на суму 3  940  000,00 грн та від 10.10.2017 року №80 на суму 1  756  000,00 грн; карткою по 631 рахунку за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року; платіжні доручення від 23.05.2017 року №319, від 06.09.2017 року №52, від 18.10.2017 року №1086, від 28.11.2017 року №1322 та від 15.12.2017 року №1454.
За наслідками здійсненої господарської операції ТОВ «Стандарт Агроеко» виписано податкові накладні від 03.05.2017 року №2, від 18.10.2017 року №5 та від 26.10.2017 року №8.
При цьому, судами встановлено, що ТОВ «Стандарт Агроеко» у період господарських взаємовідносин із СТОВ «Інтер» мало належну матеріально-технічну базу для виконання взятих на себе договорами зобов`язань.
Зокрема, відповідно до договорів фінансового лізингу, укладених із ПАТ КБ «Приватбанк», контрагентом було взято у платне користування, а після виплати всієї суми лізингових платежів у власність майно (трактори та агрегати для внесення зневодненого аміаку). При цьому, судами попередніх інстанцій встановлено, що марки тракторів, відображені у подорожніх листах, відповідають маркам, вказаним у актах прийому-передачі майна до зазначених договорів.
Відповідно до договорів, укладених із ТОВ «Агріхаб-Южний» (від 29.09.2017 року №02-2909/2017), із ПАТ «ЕРУ ТРЕЙДІНГ» (від 13.03.2017 року №2/1231) та із ПАТ «ДНІПРОАЗОТ» (від 28.02.2017 року №150054, від 28.02.2017 року №150055), контрагентом позивача було придбано аміак рідкий технічний, який відповідав вимогам ГОСТ 6221-90. На підтвердження отримання аміаку від постачальників та внесення його на земельні ділянки СТОВ «Інтер», надано: накладні на відпуск товарно-матеріальних цінностей, видаткові накладні, накладні-вимоги на відпустку (внутрішнє переміщення) матеріалів, товарно-транспортні накладні.
Перевезення аміаку від постачальників здійснювалось автомобілями, орендованими ТОВ «Стандарт Агроеко» у ФОП ОСОБА_1 відповідно до договору від 01.02.2017 року №02/02/2017.
Роботи по внесенню аміаку технічного на земельні ділянки СТОВ «Інтер» здійснювали гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_3 відповідно до договорів про виконання роботи від 01.08.2017 року №13 та від 01.03.2017 року №4. При цьому, вказані виконавці відображені як механізатори у подорожніх листах від 03.05.2017 року, від 26.09-02.10.2017 року, від 03-25.10.2017 року.
Податкові накладні, складені контрагентом, зареєстровані у встановленому порядку в Єдиному реєстрі податкових накладних. Контрагент у встановленому порядку задекларував свої податкові зобов`язання з податку на додану вартість. Розбіжностей в податковій звітності відповідачем не виявлено, що не заперечується ГУ ДПС у Чернігівській області.
Позбавлення платника податків права на податковий кредит за умови наявності в Єдиному реєстрі податкових накладних належним чином зареєстрованої податкової накладної є безпідставним.
Таким чином, податкова накладна, складена та зареєстрована після 01 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку - продавцем, є для покупця товарів (послуг) достатньою підставою для нарахування сум податку, що відноситься до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.
Також судами попередніх інстанцій встановлено, що укладені товариством з контрагентом правочини мали на меті настання реальних правових наслідків, що обумовлені ними. Правовідносини за спірними правочинами в повній мірі відображені в бухгалтерському та податковому обліку позивача.
Як встановлено судами з акту перевірки, відповідач під час перевірки контрагента позивача використав інформацію ГУ ДФС у Київській області від 07.02.2018 року №46/10-36-14-14/ 38692649 щодо того, що ТОВ «Стандарт Агроеко» здійснювало діяльність, спрямовану на здійснення операцій, пов`язаних з наданням податкової вигоди третім особам з метою штучного формування податкового кредиту.
Однак, відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження факту притягнення до відповідальності контрагента позивача, не надано доказів винесення щодо вказаного товариства податкових повідомлень-рішень, наявності вироку у кримінальному провадженні щодо нього, тощо.
Висновки, викладені в податковій інформації, є відображенням дій працівників податкових органів і самі по собі не породжують правових наслідків для платника податків. Правомірність нарахування сум грошового зобов`язання не може мотивуватися виключно даними податкової інформації. Податкова інформація має оцінюватись судом з урахуванням інших доказів у справі.
Аналогічна позиція відповідає висновкам Верховного Суду в рішенні у справі №804/939/16 від 20.03.2018 року.
Також відповідач зазначає про відсутність у ТОВ «Стандарт Агроеко» транспортних засобів, необхідних для внесення аміаку, та персоналу, який виконував послуги з внесення аміаку. Разом з тим, колегія суддів касаційного суду погоджується, що наведене не може бути самодостатнім підтвердженням нереальності господарської операції, оскільки господарська діяльність може здійснюватися шляхом залучення трудових ресурсів та транспорту в спосіб, зокрема, укладення цивільно-правових угод та господарських договорів.
Так, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки та злагодженість дій між ними.
Таким чином, висновки про можливе порушення податкового законодавства контрагентом СТОВ «Інтер» не можуть автоматично підтверджувати порушення податкового законодавства самим позивачем, а позивач як платник податку не повинен нести наслідків невиконання своїми контрагентами вимог закону. Водночас, доказів на підтвердження того, що позивач був обізнаний щодо неправомірної, на думку контролюючого органу, діяльності ТОВ «Стандарт Агроеко», прямої чи опосередкованої причетності до такої діяльності з метою отримання податкової вигоди, відповідачем не надано.
На момент здійснення правовідносин підприємство-контрагент позивача був зареєстрований як юридична особа та платник податку на додану вартість, що підтверджується інформацією з бази даних, яка міститься на офіційному сайті Міністерства юстиції України (https://usr.minjust.gov.ua/).
Окрім того, слід звернути увагу, що поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у суб`єкта господарювання додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його контрагентами правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов`язань.
До того ж, висновки контролюючого органу про відсутність у ТОВ «Стандарт Агроеко» транспортних засобів, необхідних для внесення аміаку, та персоналу, який виконував послуги з внесення аміаку, спростовуються наданими позивачем доказами.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач має належним чином оформлені первинні документи, які повністю відповідають вимогам ПК України та відображають зміст господарської операції, в результаті якої вони складені.
Також необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.
Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.
Отже, позивачем правомірно включено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість по операціям з вищевказаним контрагентом.  
У свою чергу, відповідачем як суб`єктом владних повноважень не надано будь-яких інших доводів та не подано жодних доказів, які б ставили під сумнів реальність виконання вказаної операції з отримання позивачем послуги, невідповідність цієї операції дійсному економічному змісту, або засвідчили б наявність інших обставин, що підтверджують недобросовісність позивача як платника податків та виключають право на формування податкового кредиту.
За наведених обставин, колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновком судів першої та апеляційної інстанцій щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28.01.2020 року №00000340500 в частині донарахування СТОВ «Інтер» податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 417  770,00 грн та №00000330500 в частині донарахування позивачу податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 704  996,00 коп (469  997,00 грн за основним платежем та 234  999,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями).
З урахуванням встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що в межах даної справи оцінка доказів судом апеляційної інстанції, на підставі яких суд встановив обставини у справі, відповідає правилам оцінки доказів, зокрема правилам оцінки судом належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, вмотивованого відхилення або врахування кожного доказу.
Встановлення або визнання доведеними обставин, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішення питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, додаткова перевірка доказів, відповідно до частини другої ст.341 КАС України, знаходиться поза межами касаційного перегляду справи.
В обсязі встановлених в цій справі фактичних обставин, колегія суддів вважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
Доводи, які містяться у касаційній скарзі, правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій та обставин справи не спростовують.
Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає..

Головуючий суддя                                                                                          О.В.Білоус
Судді                                                                                                               Н.Є.Блажівська
                                                                                                              І.Л.Желтобрюх