ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" червня 2022 р.                                    Справа № 911/2447/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Мальченко А.О.
суддів:            Чорногуза М.Г. 
          Агрикової  О.В. 
 
при секретарі судового засідання Линник А.М., 
розглянувши матеріали апеляційної скарги Державної екологічної інспекції Столичного округу
на рішення Господарського суду Київської області від 01.12.2021
у справі № 911/2447/21 (суддя Христенко О.О.)
за позовом Державної екологічної інспекції Столичного округу
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шамраївський цукор"
про стягнення 567 841,00 грн
за участю представників сторін:
від позивача: Хазанов А.В. - представник згідно витягу  
від відповідача: не з`явився 
ВСТАНОВИВ:
Державна екологічна інспекція Столичного округу (надалі - ДЕІ Столичного округу, позивач) звернулася до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шамраївський цукор" (надалі - ТОВ "Шамраївський цукор", відповідач) про стягнення 567 841,00 грн збитків, завданих державі внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства України. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до записів журналу обліку водоспоживання (водовідведення) водовимірювальними приладами та обладнанням за 2019 та 2020 роки кількість забраних відповідачем поверхневих вод перевищує добовий ліміт, який встановлено у дозволі на спеціальне водокористування № 387/КВ/49д-18 від 18.06.2018 (термін дії до 18.06.2021).
Рішенням Господарського суду Київської області від 01.12.2021 у справі № 911/2447/21 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ведення добового обліку водокористування нормативно-правовими актами не передбачено. До того ж, ведення журналу обліку водоспоживання (водовідведення) водовимірювальними приладами та обладнанням за типовою формою № ПОД-11 у 2019 та 2020 роках нормативними актами також було не передбачено; довідку про добову кількість використаної води з поверхневих джерел за підписом керівництва відповідача позивач від відповідача не вимагав та не отримував. Крім того, розмір збитків не доведено, оскільки позивачем не надано пояснень щодо того, чому при розрахунку збитків було застосовано розмір 58,17 грн. за 100 куб.м. (басейн Дніпра на північ від м. Києва (Прип`яті та Десни), включаючи м. Київ), а не 55,33 грн. за 100 куб.м. басейн Дніпра на південь від м. Києва (без Інгульця).
Не погодившись із вищезазначеним рішенням, ДЕІ Столичного округу звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове про задоволення позову у повному обсязі. 
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права.
В обґрунтування скарги позивач зазначає, що розрахунок збитків доведено належними та допустимими доказами, здійснено відповідно до Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державні внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Мінприроди від 20.07.2009 № 389 та становить 567  841,00 грн; наявними в матеріалах справи доказами підтверджено факт перевищення добових лімітів на використання води. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2022 поновлено ДЕІ Столичного округу пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 01.12.2021 у справі № 911/2447/21; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДЕІ Столичного округу; розгляд апеляційної скарги призначено на 02.03.2022; ТОВ "Шамраївський цукор" встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу; витребувано з Господарського суду Київської області матеріали справи № 911/2447/21.
Відповідач скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), та 21.02.2022 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області - без змін.
Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги відповідач наголошував на тому, що в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження перевищення добових лімітів забраних відповідачем поверхневих вод; відповідач не зобов`язаний вести журнал обліку водоспоживання (водовідведення) водовимірювальними приладами та обладнанням, оскільки це не передбачено чинними нормативно-правовими актами; відповідачем не було перевищено річний ліміт  забраних поверхневих вод, встановлений у дозволі на спеціальне водокористування.
Судове засідання, призначене на 02.03.2022, не відбулося, у зв`язку із початком широкомасштабної збройної агресії російської федерації проти України.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.04.2022 апеляційну скаргу ДЕІ Столичного округу на рішення Господарського суду Київської області від 01.12.2021 у справі № 911/2447/21  призначено до розгляду на 01.06.2022.
30.05.2022 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач зазначає про наявність всіх елементів складу правопорушення, внаслідок чого апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з прийняттям нового рішення про задоволення позову повністю.
У судове засідання 01.06.2022 представник відповідача не з`явився, клопотання про відкладення судового засідання не подав. 
Відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.
Обговоривши питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності представника відповідача, враховуючи відсутність клопотань від останнього про відкладення розгляду справи, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд скарги за відсутності представника відповідача. 
У судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову повністю. 
01.06.2022 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог частин 1, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 18.06.2018 Державним агентством водних ресурсів України видано Товариству з обмеженою відповідальністю "Шамраївський цукор" дозвіл № 387/КВ/49д-18 на спеціальне водокористування з терміном дії з 18.06.2018 до 18.06.2021.
У дозволі на спецводокористування зазначено фактичне місце здійснення діяльності (водокористування): Шамраївське водосховище (площа - 102,0 га), с. Шамраївка, Сквирський район, Київська область, р. Роставиця, басейн р. Рось, район басейну р. Дніпро, артезіанська свердловина № 3933(2), розташована за адресою с. Руда, Сквирський район, Київська область, р. Роставиця, басейн р. Рось, район басейну р. Дніпро.
Метою водокористування є питні та санітарно-гігієнічні, виробничі потреби.
У дозволі на спецводокористування встановлені наступні ліміти забору води з поверхневих джерел (окремо для кожного джерела): 18 492,00 м.куб. за добу та 1 686,84 тис. м.куб. за рік.  
Державною екологічною інспекцією Столичного округу з 02.02.2021 по 05.02.2021 на підставі наказів № 49-П від 15.01.2021, від 29.01.2021 № 94-П та направлень № 3/1/53 від 16.01.2021, № 3/1/98 ВІД 29.01.2021 здійснено позаплановий захід державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів ТОВ "Шамраївський цукор", що знаходиться за адресою: 09039, Київська область, Сквирський район, с. Руда, вул. Заводська, 27, за результатами якого встановлено факт перевищення добового ліміту забору та використання поверхневих вод, встановленого у дозволі на спеціальне водокористування від 18.06.2018 № 387/КВ/49д-18, а саме у період з 27.10.2019 по 31.10.2019, з 01.10.2020 по 01.11.2020. 
За результатами позапланового заходу державного нагляду (контролю) складено акт  № 02-537 від 05.02.2021, підписаний представниками позивача. Водночас підписи представників відповідача на акті № 02-537 від 05.02.2021 відсутні, та зазначено, що акт направлено поштою, на підтвердження чого доказів не надано. 
За матеріалами перевірки встановлено, що у відповідача наявний дозвіл на спеціальне водокористування № 387/КВ/49д-18 від 18.06.2018 з терміном дії з 18.06.2018 до 18.06.2021.
В акті зазначено, що відповідно до записів журналу обліку водоспоживання (водовідведення) водовимірювальними приладами та обладнанням за 2019 та 2020 роки кількість забраних поверхневих вод перевищує добовий ліміт, встановлений у дозволі на спеціальне водокористування № 387/КВ/49д-18 від 18.06.2018, та складає 195  235 куб. м., що є порушенням пункту 3 частини першої статті 44 Водного кодексу України. 
Позивачем винесено припис від 12.02.2021 щодо усунення виявлених порушень природоохоронного законодавства, в якому відсутній підпис представника відповідача та зазначено, що припис направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення 12.02.2021.
Державною екологічною інспекцією Столичного округу відповідно Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої     наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 № 389, здійснено розрахунок розмірів збитків, заподіяних державі внаслідок перевищення ТОВ "Шамраївський цукор" встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів забору води поверхневих вод. При розрахунку збитків враховано об`єм води, використаний з перевищенням встановлених добових лімітів 195 235 куб.м. та ставку збору за спеціальне використання поверхневих вод відповідно до п. 255.5.1 ст. 255 Податкового кодексу України у розмірі 58,17 грн/100 м.куб (0,5817 грн/м.куб.).
За твердженням позивача, розмір заподіяних ТОВ "Шамраївський цукор" державі збитків становить 567 841,00 грн. 
Вказаний розрахунок та претензія вих. № 15/08-06 від 18.02.2021 про відшкодування збитків направлялися відповідачу. 
Предметом спору у даній справі є вимога до відповідача про стягнення збитків, заподіяних державі у зв`язку із перевищенням добового ліміту забору та використання поверхневих вод, встановленого у дозволі на спеціальне водокористування від 18.06.2018 № 387/КВ/49д-18
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів    погоджується з рішенням місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог, а доводи скаржника вважає безпідставними та такими, що спростовуються наявними у справі доказами, з огляду на наступне.
Пунктом 8 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України  (далі - ЦК України) визначено, що відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є одним із способів  захисту цивільних прав та інтересів.
Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом відшкодування збитків (абзац 7 частини 2 статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України)). 
Статтею 216 ГК України унормовано, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.
Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі.
Частиною 2 статті 217 ГК України визначено, що у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.
За змістом статті 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.
Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Згідно з частиною 1 статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
Статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.
На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.
Отже, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до статті 2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" відносини у галузі охорони навколишнього природного середовища в Україні регулюються цим Законом, а також земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальним законодавством. 
Частиною 1, пунктом 6 частини 3 статті 110 Водного кодексу України унормовано, що порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Відповідальність за порушення водного законодавства несуть особи, винні у недотриманні умов дозволу або порушенні правил спеціального водокористування.
Відповідно до статті 111 Водного кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи зобов`язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.
Згідно із статтями 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.
Суб`єкт господарювання, здійснюючи господарську діяльність, зобов`язаний, зокрема, відшкодовувати збитки, завдані ним власникам або первинним користувачам природних ресурсів (частина 1 статті 153 ГК України).
Відповідно до частини 1 статті 149 ГК України суб`єкти господарювання використовують у господарській діяльності природні ресурси в порядку спеціального або загального природокористування відповідно до цього Кодексу та інших законів.
За змістом статті 151 ГК України суб`єктам господарювання для здійснення господарської діяльності надаються в користування на підставі спеціальних дозволів (рішень) уповноважених державою органів земля та інші природні ресурси (в тому числі за плату або на інших умовах).
Порядок надання у користування природних ресурсів громадянам і юридичним особам для здійснення господарської діяльності встановлюється земельним, водним, лісовим та іншим спеціальним законодавством.
Відповідно до статті 38 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів.
Законодавством України громадянам гарантується право загального використання природних ресурсів для задоволення життєво необхідних потреб (естетичних, оздоровчих, рекреаційних, матеріальних тощо) безоплатно, без закріплення цих ресурсів за окремими особами і надання відповідних дозволів, за винятком обмежень, передбачених законодавством України.
В порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.
Завданням водного законодавства є регулювання правових відносин з метою забезпечення збереження, науково обґрунтованого, раціонального використання вод для потреб населення і галузей економіки, відтворення водних ресурсів, охорони вод від забруднення, засмічення та вичерпання, запобігання шкідливим діям вод та ліквідації їх наслідків, поліпшення стану водних об`єктів, а також охорони прав підприємств, установ, організацій і громадян на водокористування. Водні відносини в Україні регулюються цим Кодексом,  Законом України  "Про охорону навколишнього природного середовища" та іншими актами законодавства (стаття 2 Водного кодексу України).
Згідно зі статтею 6 Водного кодексу України води (водні об`єкти) є виключно власністю Українського народу і надаються тільки у користування.
Відповідно до статей 46, 48 Водного кодексу України водокористування може бути загальним або спеціальним. Спеціальне водокористування - це забір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється фізичними та юридичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.
Спеціальне водокористування здійснюється лише на підставі дозволу (пункт 9 частини першої статті 44, частина перша статті 49 Водного кодексу України).
За умовами пунктів 1, 3 частини першої ст. 44 цього ж Кодексу     водокористувачі зобов`язані економно використовувати водні ресурси, дбати про їх відтворення і поліпшення якості вод; дотримувати встановлених нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин та встановлених лімітів забору води, лімітів використання води та лімітів скидання забруднюючих речовин, а також санітарних та інших вимог щодо впорядкування своєї території.
Як зазначено судом вище, у дозволі на спецводокористування встановлені наступні ліміти забору води з поверхневих джерел (окремо для кожного джерела): 18 492,00 м.куб. за добу та 1 686,84 тис. м.куб. за рік.  
У підтвердження завдання відповідачем збитків на суму 567  841,00 грн позивачем надано суду звіти відповідача про використання води за 2019 рік та за 2020 рік (форма № 2 ТП-водгосп (річна), затвердженої наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 16.03.2015 № 78), у яких вказано кількість забраної води за рік, у тому числі по місяцях, а також Журнал обліку водоспоживання (водовідведення) водовимірювальними приладами та обладнаннями (за період з 24.09.2019 по 18.11.2019 та за період 02.04.2019 по 11.11.2019). 
Згідно даних звітності № 2-ТП-водгосп (річна) за 2019 рік відповідачем використано води з поверхневих джерел 951,89 тис. куб.м., при встановленому дозволом річному ліміті 1 686,84 тис. куб.м.; за 2020 рік відповідачем використано води з поверхневих джерел 797,60 тис. куб.м., при встановленому дозволом річному ліміті 1 686,84 тис. куб.м. Водночас кількості використаних поверхневих вод за добу у звіті не зазначено.  
Відповідно до пункту 7 статті 44 Водного кодексу України водокористувачі зобов`язані здійснювати засобами вимірювальної техніки, у тому числі автоматизованими, облік забору та використання вод, контроль за якістю і кількістю скинутих у водні об`єкти зворотних вод і забруднюючих речовин та за якістю води водних об`єктів у контрольних створах, а також подавати відповідним органам звіти в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законодавчими актами; 
Згідно з ч. 2 ст. 25 Водного кодексу України державний облік та аналіз стану водокористування здійснюються шляхом подання водокористувачами звітів про водокористування.
Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 16.03.2015 № 78 затверджено Порядок ведення державного обліку водокористування.
Відповідно до п. 1.3 Порядку організація ведення державного обліку водокористування здійснюється Держводагентством.
Державний облік водокористування здійснюється шляхом подання водокористувачами звітів про використання води за формою № 2ТП-водгосп (річна).
Згідно з п. 1.9 Порядку звітним періодом є календарний рік. Водокористувачі, зазначені у пункті 1.5 цього розділу, не пізніше 01 лютого наступного за звітним року подають Звіти до організацій, що належать до сфери управління Держводагентства.
Відповідно до п. 1.7 Порядку звіт складається на основі даних первинного обліку водокористування згідно з показниками засобів вимірювальної техніки, результатів вимірювань показників якості води (не менше ніж один раз на квартал), які подаються до організацій, що належать до сфери управління Держводагентства, разом зі Звітом.
Позивачем в ході перевірки було встановлено, що відповідно до записів журналу обліку водоспоживання (водовідведення) № ПОД-11 кількість забраних поверхневих вод перевищує добовий ліміт, встановлений дозволом на спеціальне водокористування № 387/КВ/49д-18 від 18.06.2018.
Типова форма ведення журналу обліку водоспоживання (водовідведення) № ПОД-11 була затверджена наказом Державного комітету статистики України "Про затвердження типових форм первинного обліку" від 27.07.1998 № 264.
Відповідно до наказу Державної служби статистики України від 28.03.2016 № 50 з 01 квітня 2016 року втратив чинність наказ Державного комітету статистики України від 27.07.1998 № 264 "Про затвердження типових форм первинного обліку".
Таким чином, як вірно встановлено судом першої інстанції, відсутні встановлені нормативно-правовими актами України форми ведення первинного обліку водоспоживання (водовідведення). Як зазначалось вище, водокористувач подає звітність за календарний рік із зазначенням даних за кожний місць за формою 2-ТП-водгосп, ведення добового обліку водокористування нормативно-правовими актами не передбачено. 
Ведення журналу обліку водоспоживання (водовідведення) водовимірювальними приладами та обладнанням за типовою формою № ПОД-11 у 2019 та 2020 роках нормативними актами було не передбачено, інформація зазначена у вказаних журналах не підтверджена (не погоджена) керівництвом відповідача. Більше того, колегія суддів зазначає, що до позовної заяви додано Журнали обліку водоспоживання (водовідведення) водовимірювальними приладами та обладнаннями (за період з 24.09.2019 по 18.11.2019, та за період 02.04.2019 по 11.11.2019), тоді як позовні вимоги заявлено за період з 27.10.2019 по 31.10.2019 та за період з 01.10.2020 по 01.11.2020, про що зазначено в акті від 05.02.2021 № 02-537. Тобто в матеріалах справи відсутні докази (первинна документація) на підтвердження кількості забору поверхневих вод за період з 01.10.2020 по 01.11.2020. 
Довідку про добову кількість використаної води з поверхневих джерел за підписом керівництва відповідача позивач від відповідача не вимагав та не отримував.
До того ж, у звітах за 2019 рік та за 2020 рік не зазначено кількості використаних поверхневих вод за добу.  
Таким чином, колегія суддів зазначає, що зазначена позивачем в акті від 05.02.2021 № 02-537 інформація щодо кількості забраних відповідачем поверхневих вод не підтверджена первинною документацією, враховуючи відсутність підпису останнього на вказаному акті та незгодою з викладеною в ньому інформацією, що підтверджується претензією відповідача від 22.03.2021 № 114.  
Відтак, враховуючи вищевикладене, з огляду відсутність у відповідача обов`язку ведення добового обліку водокористування, відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження перевищення відповідачем добових лімітів забору води з поверхневих джерел (у звітах відповідна інформація не зазначена, журнал обліку не охоплює заявлений позивачем період), колегія суддів зазначає про недоведеність заявлених позовних вимог. 
Порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів визначає Методика розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затверджена наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 № 389.
Розрахунок розміру збитків, спричинених перевищенням встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів, здійснюється за формулою передбаченою п. 9.1 Методики.
Згідно п. 9.1 Методики розрахунок розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів, здійснюється за формулою З сам = 5 х W х Тар (грн.),
де W - об`єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів, куб. м;
Тар - розмір, аналогічний ставці рентної плати за спеціальне використання води, встановленої ст. 255 Податкового кодексу України, на дату виявлення порушення (для поверхневих, підземних, шахтних, кар`єрних та дренажних вод - грн/100 куб. м, води для потреб гідроенергетики та рибництва - грн/10000 куб. м, води, яка входить до складу напоїв, - грн/куб. м). Для води з лиманів Тар аналогічний ставці рентної плати за спеціальне використання поверхневих вод для показника "Інші водні об`єкти", встановленої статтею 255 Податкового кодексу України, на дату виявлення порушення.
Відповідно до п. 9.2 Методики (в редакції, яка була чинна на момент перевірки та здійснення розрахунку) фактичний об`єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів визначається на основі даних: первинної документації, статистичної звітності, ліміту забору та використання води, індивідуальних норм водоспоживання та водовідведення або довідки фізичної особи - підприємця або юридичної особи за підписом керівництва, завіреної печаткою (за наявності).
На підставі Методики позивачем здійснено розрахунок збитків: 5 х 195    235 куб.м. х 0,5817 = 567     841,00 грн.  
Разом з тим, відповідач наголошує на неправильному розрахунку збитків, оскільки вважає, що позивачем неправомірно було використано ставку 58,17 грн. за 100 куб.м., встановлену п. 255.5.1 ст. 255 Податкового кодексу України, замість 55,33 грн. за 100 кум.м., оскільки забір води здійснювався з річки Роставиця (ліва притока р. Рось, басейн Дніпра) на південь від м. Києва.
Згідно п.п. 255.5.1. п. 255.5 ст. 255 Податкового кодексу України ставки рентної плати за спеціальне використання поверхневих вод встановлюються у таких розмірах: басейн Дніпра на північ від м. Києва (Прип`яті та Десни), включаючи м. Київ - 58,17 грн. за 100 куб.м.; басейн Дніпра на південь від м. Києва (без Інгульця) - 55,33 грн. за 100 куб.м.
Відповідач здійснює діяльність (водокористування) у с. Шамраївка Сквирського району Київської області, р. Роставиця басейн р. Рось, район басейну р. Дніпро, артезіанська свердловина № 3933/2). Розташована за адресою с. Руда, Сквирський район, Київська область, р. Роставиця, басейн р. Рось, район басейну р. Дніпро (зазначено у Дозволі на спеціальне водокористування № 387/КВ/49д-18 від 18.06.2018).
Позивач не надав пояснень щодо того, чому при розрахунку збитків було застосовано розмір 58,17 грн. за 100 куб.м. (басейн Дніпра на північ від м. Києва (Прип`яті та Десни), включаючи м. Київ), а не 55,33 грн. за 100 куб.м. басейн Дніпра на південь від м. Києва (без Інгульця).
Водночас в апеляційній скарзі позивачем зазначено, що відповідачем не надано контррозрахунку заявлених до стягнення розміру збитків, що дає підстави позивачу наполягати на вказаній сумі збитків. 
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведення позивачем розміру заявлених до стягнення збитків.
Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження факту збитків, спричинених порушенням відповідачем вимог природоохоронного законодавства України в частині перевищення добового ліміту забору та використання поверхневих вод, встановленого у дозволі на спеціальне водокористування від 18.06.2018 № 387/КВ/49д-18.
Враховуючи вищевикладене, доводи апелянта щодо невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення Господарського суду Київської області від 01.12.2021 у справі № 911/2447/21 судом апеляційної інстанції.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За приписами частин 1, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно зі ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. 
Водночас саме позивач повинен довести обставини, які входять до предмету доказування у справі та які підтверджують факт порушення його права відповідачем. 
Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на викладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ДЕІ Столичного округу до ТОВ "Шамраївський цукор" про стягнення 567 841,00 грн збитків.
За приписами ч.ч. 1, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
За таких обставин, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Київської області від 01.12.2021 у справі № 911/2447/21 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга ДЕІ Столичного округу має бути залишена без задоволення.
Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта. 
Керуючись ст. ст. 253, 255, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції Столичного округу на рішення Господарського суду Київської області від 01.12.2021 у справі № 911/2447/21 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 01.12.2021 у справі № 911/2447/21 залишити без змін.
3. Матеріали справи № 911/2447/21 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.
Повний текст постанови складено 06.06.2022.

Головуючий суддя                                                            А.О. Мальченко 

Судді                                                                                М.Г. Чорногуз

                                                                                О.В. Агрикова