Справа № 308/9402/21

ПОСТАНОВА
 
                                         І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И 
 
15.06.2022                 м. Ужгород

       Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., за участі представника Закарпатської митниці Зубенка І.І., розглянувши  у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Лещинець Любомира Васильовича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Ужгородського  міськрайонного суду Закарпатської області від 04 листопада 2021 року,
                                        В С Т А Н О В И В:
       Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 листопада 2021 року  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді: 1) штрафу в розмірі 100 відсотків вартості товару - безпосереднього предмету порушення митних правил, що становить 30 310,20 (тридцять тисяч триста десять грн. двадцять коп.) гривень; 2) конфіскації безпосереднього предмету порушення митних правил, а саме: кавомолка «Fiorenzato», модель «F64 E», червоного кольору, нова, країна виробництва Італія – кількістю 2 штуки.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 грн.
       Відповідно до постанови та протоколу про порушення митних правил, - 21.06.2021 року о 22 год. 08 хв. в зону митного контролю на ділянку “В`їзд” митного посту «Тиса» Закарпатської митниці Держмитслужби заїхав легковий автомобіль марки «OPEL», моделі «MOVANO», державний реєстраційний номерний знак України НОМЕР_1 , де в якості пасажира слідував громадянин України ОСОБА_1 .
Формою проходження митного контролю гр. України ОСОБА_1 обрав порядок проходження митного контролю по каналу “червоний коридор”. Громадянину України ОСОБА_1 було запропоновано заповнити митну декларацію, в якій він вказав свої паспортні дані, відомості про транспортний засіб, та наявність у нього товару, а саме: одяг та додаткові речі до одягу, взуття особистого використання, вживані, не сортовані, іноземного виробництва 800 кг, в кількості 40 місць.
При усному опитуванні гр. України ОСОБА_1 підтвердив відомості, вказані ним у митній декларації, та заперечив наявність будь-яких інших товарів, в тому числі таких, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено.
Відповідно ч. 1 ст. 318 МК України митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.
Згідно ч. 2 Типової технологічної схеми здійснення митного контролю автомобільних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними, у пунктах пропуску через державний кордон, затвердженої ПКМУ від 21.05.2012 № 451 - митний контроль автомобільних транспортних засобів і товарів здійснюється виключно митними органами відповідно до законодавства, вибірково, у формах та обсязі, що визначені на підставі результатів системи управління ризиками.
В ході митного контролю зазначеного транспортного засобу та речей громадянина України ОСОБА_1 , окрім задекларованого вантажу вказаного громадянина, були виявлені не вказані в митній декларації та не заявлені при усному опитуванні товари іноземного виробництва, а саме: кавомолки марки «Fiorenzato», модель «F64 E», червоного кольору, нові, країна виробництва Італія, загальною кількістю 2 штуки.
Вищезазначені товари були поміщені у 2 (дві) картонні коробки виробника, та знаходились у багажному відсіку автомобіля, на підлозі. Доступ до виявленого товару нічим не утруднювався. Виявлені товари гр. України ОСОБА_1 не визнав своєю власністю. Згідно пояснення ОСОБА_2 , вищезазначені товари він перевозив з Італії (м. Неаполь) в Україну у м. Львів на прохання малознайомого йому чоловіка.
У відповідності до вимог ч. 1 статті 374 Митного кодексу України “Умови ввезення (пересилання) громадянами товарів на митну територію України”, товари (за винятком підакцизних), сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 500 євро та сумарна вага яких не перевищує 50 кг, що ввозяться громадянами на митну територію України у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі через інші, ніж відкриті для повітряного сполучення, пункти пропуску через державний кордон України, не підлягають письмовому декларуванню та не є об`єктами оподаткування митними платежами.
Відповідно до ч. 4 ст. 374 Митного кодексу України, товари (крім підакцизних), що ввозяться громадянами у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі, сумарна фактурна вартість та/або загальна вага яких перевищують обмеження, встановлені частиною першою цієї статті, але загальна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 10000 євро, підлягають письмовому декларуванню в порядку, встановленому для громадян, з поданням документів, що видаються державними органами для здійснення митного контролю та митного оформлення таких товарів, та оподатковуються ввізним митом за ставкою 10 відсотків і податком на додану вартість за ставкою, встановленою Податковим кодексом України, в частині, що перевищує еквівалент 500 євро або вартість товарів, обчислена пропорційно до ваги, що перевищує 50 кг (при ввезенні через інші ніж відкриті для повітряного сполучення пункти пропуску через державний кордон України). Базою оподаткування таких товарів є частина їх сумарної фактурної вартості, що перевищує еквівалент 500 євро або вартість товарів, обчислена пропорційно до ваги, що перевищує 50 кг.
Таким чином, гр. України ОСОБА_1 не заявив за встановленою формою точних відомостей про переміщувані ним через митний кордон України товари, які в даній кількості підлягають обов`язковому письмовому декларуванню та оподаткуванню.
Зазначені дії мають ознаки порушення митних правил, передбачених статтею 472 Митного кодексу України.
Не погоджуючись з даною постановою ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про закриття провадження у справі.
В судове засідання ОСОБА_1 та його захисник Лещинець Л.В. не з`явилися, будучи належним чином повідомленні. 
Від захисника Лещинець Л.В. вчетверте надійшла заява про відкладення слухання справи.
Апеляційний суд бере до уваги те, що про судовий розгляд неодноразово відкладався. 

При цьому, звертає увагу на те, що неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника, відповідно до ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи. 

У цьому контексті суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України», у якому зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження. Отже, будь-яких підстав, що унеможливлюють проведення судового розгляду за відсутності апелянта чи його захисника, апеляційний суд не вбачає.

       Заслухавши пояснення представника Закарпатської митниці Зубенка І.І., який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 
Так, відповідно до ч.1 ст. 495 МК доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винуватість особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; поясненнями свідків; поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; висновком експерта та іншими документами.
Дослідивши матеріали справи про порушення митних правил апеляційний суд констатує, що судом першої інстанції вимоги вказаних вище норм матеріального та процесуального права дотримані, що місцевий суд всебічно та повно дослідив фактичні обставини справи, а відтак прийняв обґрунтоване, справедливе та законне рішення.
Апеляційний суд вважає, що факт порушення ОСОБА_1 митних правил у постанові судді місцевого суду зазначено правильно, кваліфікація його дій за ст. 472 МК України відповідає зібраним у справі, дослідженим суддею місцевого суду, наведеним у постанові та перевіреним в апеляційному суді доказам.
Відповідальність за ст. 472 МК України передбачена за недекларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.
У відповідності до вимог ст. 495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність або відсутність порушення митних правил, винуватість особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; поясненнями свідків, поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; висновком експерта, іншими документами.
Апеляційний суд вважає, що вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані, що судом першої інстанції постановлено законне та обґрунтоване судове рішення.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ст. 472 МК України правопорушення підтверджується такими доказами: протоколом про порушення митних правил № 0753/30500/21 від 21.06.2021, письмовими поясненнями ОСОБА_1 , митною декларацією від 21.06.2021, копією акту проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу, а також доданих до нього фотоматеріалів, доповідною запискою головного державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста «Тиса» Закарпатської митниці Держмитслужби Менченко С.В., описом предметів від 21.06.2021, висновком експерта №1420003800-0189, відповідно до якого визначено загальну вартість товарів – 30310,20 грн.
Вказані докази, на переконання апеляційного суду, є належними, достатніми та допустимими, отримані у передбаченому законом порядку, у своїй сукупності підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, а також інших обставин, які мають значення для справи.
Доводи апелянта про те, що місцевий суд дійшов помилкового висновку про наявність у його діях адміністративного правопорушення, апеляційний суд вважає такими, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються належними, достатніми та достовірними доказами. Так, у матеріалах справи відсутні дані про декларування ОСОБА_1 вказаного товару, у тому числі, у митній декларації не міститься жодних відомостей про цей товар. При цьому, ОСОБА_1 у своїх поясненнях підтвердив перевезення цих речей та їх недекларування у передбаченому законом порядку, зазначивши, що вилучений товар належить не йому, а іншій особі, відомості про яку ОСОБА_1 не відомі. Також апеляційний суд бере до уваги і те, що зазначені пояснення апелянта узгоджуються з іншими, дослідженими під час розгляду апеляційної скарги доказами, які є належними, послідовними, достовірними, та достатніми для висновку про те, що ОСОБА_1 безумовно порушив митні правила, а саме не задекларував товари, що переміщуються через митний кордон України, тобто не заявив за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.
Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції під час розгляду справи про порушення митних правил, протокол за вчинення якого складено щодо ОСОБА_1 дотримані вимоги матеріального та процесуального права, що обставини, за яких ОСОБА_1 порушив митні правила, у постанові судді місцевого суду зазначені правильно, кваліфікація його дій за ст. 472 МК України відповідає зібраним у справі, дослідженим суддею місцевого суду, наведеним у постанові й перевіреним в апеляційному суді доказам. При цьому, судом апеляційної інстанції береться до уваги і те, що стороною захисту на підтвердження доводів про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення не надано жодного доказу, який міг би ставити під сумніви правильність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції.
Доводи, які викладені в апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду щодо незаконності судового рішення жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, оскільки судом було правильно застосовано норми матеріального права та не порушено норми процесуального права.
Апеляційний суд не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 листопада 2021 року залишити без змін.
       Керуючись ст. 527-530 МК України, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Лещинець Л.В., в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Ужгородського  міськрайонного суду Закарпатської області від 04 листопада 2021 року щодо ОСОБА_1 – залишити без змін. 

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає. 

          Суддя Т.Ю. Бисага