ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя у першій інстанції: Мандзій О.П.

02 травня 2022 року	Львів	Справа № 500/5091/21 пров. № А/857/23315/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:                                         Бруновської Н.В.
суддів:                                                             Матковської З.М.,Хобор Р.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення   Тернопільського окружного адміністративного суду   від 15 листопада 2021 року у справі № 500/5091/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

12.08.2021р. ОСОБА_1 звернулася з позовом з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в якому просила суд:
- визнати протиправною відмову щодо не зарахування періоду роботи в повному обсязі в колективному сільськогосподарському підприємстві "Верховина" в період за 1988 рік, 1990 рік, з 1992 року по 1997 рік, з 1998 по 2000 рік до страхового стажу;
-здійснити перерахунок пенсії   з дня відмови,  зарахувавши до страхового стажу періоди роботи в колективному сільськогосподарському підприємстві "Верховина": з 02.11.1988р. - 31.12.1988р. повний календарний рік, із врахуванням зарахованих 20 днів; з 01.01.1990р. - 31.12.1990р. повний календарний рік, із врахуванням зарахованих 6 місяців 15 днів; з 01.01.1992р. - 31.12.1992р. повний календарний рік, із врахуванням зарахованих 1 місяць 13 днів; з 01.01.1993р. - 31.12.1993р. повний календарний рік, із врахуванням зарахованих 1 місяць 25 днів; з 01.01.1994р. - 31.12.1994р. повний календарний рік, із врахуванням зарахованих 1 місяць 17 днів; з 01.01.1995р. - 31.12.1995р. повний календарний рік, із врахуванням зарахованих 1 місяць 18 днів; з 01.01.1996р. - 31.12.1996р. повний календарний рік, із врахуванням зарахованих 6 днів; з 01.01.1997р. - 31.12.1997р. повний календарний рік, із врахуванням зарахованих 21 день; з 13.06.2000р. - 31.12.2000р. повний календарний рік, із врахуванням зарахованих 6 місяців 19 днів; повний календарний 1998р. та 1999 р.; з 01.01.2000р. - 10.02.2000р..
        Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 15.11.2021р. позов задоволено частково. Суд визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови ОСОБА_1 в зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 02.11.1988р.-10.02.2000р. в Колективному сільськогосподарському підприємстві "Верховина" в повному обсязі.
       Крім того, суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи в Колективному сільськогосподарському підприємстві "Верховина": з 02.11.1988р. - 31.12.1988р., з урахуванням зарахованих 20 днів; з 01.01.1990р. - 31.12.1990р., з урахуванням зарахованих 6 місяців 15 днів; з 01.01.1992р. - 31.12.1992р., з урахуванням зарахованих 1 місяць 13 днів; з 01.01.1993р. - 31.12.1993р., з урахуванням зарахованих 1 місяць 25 днів; з 01.01.1994р. - 31.12.1994р., з урахуванням зарахованих 1 місяць 17 днів; з 01.01.1995р. - 31.12.1995р., з урахуванням зарахованих 1 місяць 18 днів; з 01.01.1996р. -31.12.1996р., з урахуванням зарахованих 6 днів; з 01.01.1997р. - 31.12.1997р., з урахуванням зарахованих 21 день; з 01.01.1998р. - 10.02.2000р. та здійснити перерахунок пенсії, у зв`язку із збільшенням страхового стажу з 04.03.2021р. В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.
Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.
Апелянт просить суд, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15.11.2021 скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.
        Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
       З записів трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 видно, що протягом трудової діяльності остання працювала на різних посадах в колгоспі "Верховина" в період 02.11.1988р. -10.02.2000р. (а.с. 16-17)
      Довідкою Приватного акціонерного підприємства "Верховина", підтверджується та обставина, що позивач перебувала членом колгоспу з 02.11.1988р. - 10.02.2000р. Відомості про кількість вироблених трудоднів (людиноднів), трудову участь в колгоспному виробництві складає 180 вироблених трудоднів: у 1988 році - 20, у 1989 році - 188, у 1990 році - 163, у 1991 році - 364, у 1992 році - 38, у 1992 році - 46, у 1993 році - 38, у 1994 році - 43, у 1995 році - 6, у 1996 році - 17 (а.с.39-40).
     Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 10.07.2009р. отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування». При призначенні пенсії пенсійний орган провів розрахунок стажу, до якого період роботи позивача в колгоспі "Верховина" врахував не в повному обсязі: з 02.11.1988р. - 31.12.1988р. зараховано 20 днів; з 01.01.1990р. - 31.12.1990р. - 6 місяців 15 днів; з 01.01.1992р. -31.12.1992 - 1 місяць 13 днів; з 01.01.1993р. - 31.12.1993р. - 1 місяць 25 днів; з 01.01.1994р. -31.12.1994р. – 1 місяць 17 днів; з 01.01.1995р. - 31.12.1995р. - 1 місяць 18 днів; з 01.01.1996р. -31.12.1996р. - 6 днів; з 01.01.1997р. р 31.12.1997 - 21 день. (а.с.18).
17.02.2021р. ОСОБА_1  звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з заявою про зарахування до страхового стажу періодів роботи з 02.11.1988р.- 10.02.2000р. в колгоспі «Верховина». (а.с. 12)
Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області листом від 04.03.2021р. №890-791/Б-02/8-1900/21 повідомив позивача про відмову у зарахуванні до страхового стажу вищевказаних періодів роботи в колгоспі «Верховина», оскільки за 1988р., 1990р. та з 1992р. - 1997р. остання  не виконала встановленого мінімуму трудової участі в колгоспі. Тому, при обчисленні стажу за ці роки враховано час роботи за фактичною тривалістю. Період роботи з 1998р. – 2000р. не враховано до загального страхового стажу, оскільки відсутні дані про кількість відпрацьованих трудоднів за цей період.
ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В п.1 ч.1 ст.8 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” визначено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у ст.36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Відповідно до ч.1 ст. 24 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Так, ч.2 ст.24 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, передбачено страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.)
У законодавстві, що діяло до 01.01.2004р., зокрема, у ст.56 Закону України “Про пенсійне забезпечення” визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
ст. 56 Закону України “Про пенсійне забезпечення” визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконана на підставі членства в колгоспах, незалежно від характеру, тривалості роботи і перерв. При цьому, при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мініму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Із змісту, ст.48 Кодексу законів про працю України, ст.62 Закону України “Про пенсійне забезпечення” видно, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в Порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №.637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
В п.1 Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затверджених Постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 р. № 370 передбачено, що основним документом про трудову діяльність членів колгоспу є трудова книжка колгоспника.
До трудової книжки колгоспника, зокрема заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність, відомості про роботу, призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи, відомості про трудову участь, прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання.
Тобто, наявність інших довідок на підтвердження трудового стажу не може нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з врахуванням набутого нею трудового стажу.
Отже, основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
В матеріалах справи відсутні відомості про невиконання ОСОБА_1 як членом колгоспу встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві без поважних причин.
Тобто, записами трудової книжки, яка є основним документом про підтвердження стажу роботи встановлено, що позивач виконувала роботу на підставі трудового договору, а тому спірні періоди, підлягають до зарахування до стажу який дає право на призначення пенсії за віком.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо не зарахування в повному обсязі стажу роботи за період з 02.11.1988р.- 10.02.2000 р. в колгоспі «Верховина»  за наявними записами  в трудовій книжці  є протиправними.
При цьому,  позивач як працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів, порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації на підприємстві. 
Пенсійний орган всупереч ст.77 КАС України у встановленому законом порядку не довів ту обставину, що ОСОБА_1 як член колгоспу без поважних причин не виконувала встановленого мінімум трудової участі в громадському господарстві. 
Аналогічні правові висновки містяться у постановах Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №683/977/17, від 08.05.2018 у справі № 672/455/17, у постановах від 12.12.2019 у справі №674/1579/16-а, 20.02.2020 у справі № 607/14316/16-а, №171/1900/16-а, від 27.04.2020 у справі №648/1613/17, які суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин    відповідно до ч.5  ст. 242 КАС України.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, оскільки Головне управління Пенсійного фонду в Тернопільській області як суб`єкт владних повноважень діяв не у спосіб визначений законами та Конституцією України. В іншій частині судове рішення не оскаржується.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, п.29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
ст. 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст.229,308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду   від 15 листопада 2021 року у справі № 500/5091/21 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	З. М. Матковська 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Повне судове рішення складено 02.05.2022р.