Справа № 455/976/21                                 Головуючий у 1 інстанції: Пошивак Ю.П. 
Провадження № 33/811/190/22                 Доповідач: Урдюк Т.М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 26 січня 2022 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 496,20 грн.
Згідно з постановою судді,  ОСОБА_1 2 липня 2021 року о 01 годині 56 хвилин в с. Лопушниця по вул. Центральній, Самбірського району Львівської області, керував автомобілем марки «Opel Vivaro», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись із рішенням судді суду першої інстанції, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить постанову судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 26 січня 2022 року скасувати, а провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративне правопорушення. 
В обгрунтування своїх апеляційних вимог покликається на те, що безпідставно був зупинений працівниками поліції в с. Терло, які, перевіривши документи, його відпустили. За два кілометри ті самі працівники поліції знову безпідставно його зупинили, після чого змушували пройти огляд на стан сп`яніння. 
Зазначає, що відмовився пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, оскільки свідком в акті огляду на стан сп`яніння були ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , яких на місці складення акту не було. При цьому після приїзду у лікарню в м. Старий Самбір лікар, який мав проводити огляд, мав прізвище ОСОБА_3 . З огляду на те, що ОСОБА_3 не міг бути одночасно свідком і лікарем, не захотів проходити освідування. 
Звертає увагу на відсутність доказів того, що він керував транспортним засобом «Opel Vivaro», д.н.з. НОМЕР_1 .
Крім того, лікар ОСОБА_4 не має сертифікату на проведення медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння, як це було з`ясовано згодом. 
Вказує на те, що справу розглянуто односторонньо та не взято до уваги його пояснення; суддею місцевого суду не з`ясовано причину зупинки його транспортного засобу, не забезпечено виклик до суду свідків, не здійснено аналізу відеоматеріалів.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , та його захисник Воньо М.О., будучи належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду, у судові засіданні 28 лютого 2022 року та 20 квітня 2022 року не з`явились, клопотання про відкладення розгляду справи не подали.
За таких обставин, з огляду на вимоги ч. 6 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе провести судовий розгляд у їх відсутності. 
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає до задоволення.
Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 2 липня 2021 року серії ААБ №099308 (а.с. 2), ОСОБА_1 2 липня 2021 року о 01 годині 56 хвилин в с. Лопушниця по вул. Центральній, Самбірського району Львівської області, керував автомобілем марки «Opel Vivaro», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху.
Вимога пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння була висловлена поліцейським у зв`язку з виявленням у водія ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, а саме: різкого запаху алкоголю з порожнини рота, вираженого тремтіння пальців рук, що також зафіксовано в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с. 6).
З наявного у матеріалах справи акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння (а.с. 4), складеного 2 липня 2021 року лікарем КНП СМР «Старосамбірська РЛ» ОСОБА_4 , слідує, що водій ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився. На переконання апеляційного суду, відсутність у вказаному акті його порядкового номера не спростовує вини ОСОБА_1 у інкримінованому йому правопорушенні.
Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини підтверджуються долученим до матеріалів справи відеозаписом, на якому зафіксовано факт відмови ОСОБА_5 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі.
Крім того, вказаним відеозаписом спростовуються також доводи апелянта про те, що він не керував транспортним засобом, оскільки на вказаному відео видно, що автомобіль марки «Opel Vivaro», номерний знак НОМЕР_1 , здійснює рух. Після зупинки такого, з автомобіля виходить ОСОБА_1 , який у вказаному транспортному засобі перебував сам. 
При цьому хоч наявний в матеріалах справи відеозапис є фрагментарним, водночас на такому зафіксовано в повному обсязі обставини, що підлягають з`ясуванню та дають можливість встановити в діях особи наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Будь-яких підстав для обмови свідками й працівниками поліції ОСОБА_1 судом апеляційної інстанції не встановлено. При цьому, як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 оскаржував дії працівників поліції та звертався до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, з заявою про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань відносно працівників ВП №1 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Як слідує з листа начальника першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, Лисенка С. (а.с. 72), зі змісту заяви ОСОБА_1 від 3 вересня 2021 року об`єктивних обставин, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення не встановлено, а тому підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань немає. Водночас, ОСОБА_1 вказує на незначні порушення порядку освідування та проведення дій щодо фіксації керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а відтак такі обставини підлягають дослідженню під час розгляду протоколу про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Крім того, з висновку службового розслідування, проведеного за фактом звернення 10 вересня 2021 року до Самбірського РВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_1 щодо можливих неправомірних дій працівників ВП №1 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вбачається, що дисциплінарна комісія дійшла до висновку про те, що працівниками поліції при складанні протоколу дотримано процедури оформлення протоколу, даний протокол, складений відповідно до чинного законодавства, є юридично значущим та належним і допустимим доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення (а.с.76-77).
Таким чином, доводи ОСОБА_1 про незаконність дій працівників поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , зокрема і щодо вимагання неправомірної вигоди та здійснення на нього психологічного тиску, були предметом перевірки компетентних правоохоронних органів, які жодних порушень у діях правоохоронців не встановили, а тому вказані аргументи апелянта є безпідставними.
Так, пунктом 2.5 ПДР визначено, що водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність не тільки за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, але й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Тому, відмовляючись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 , який отримав посвідчення водія та знає Правила дорожнього руху, порушив вимоги п. 2.5 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
При цьому покликання апелянта на те, що працівники поліції двічі безпідставно зупиняли його автомобіль не заслуговують на увагу.
Дійсно, як це було зазначено ОСОБА_1 та підтверджено під час допиту у суді першої інстанції свідком ОСОБА_7 , вперше екіпаж патрульної поліції побачив автомобіль марки «Opel Vivaro», номерний знак НОМЕР_1 , у с. Терло, приблизно за 30 хвилин до його зупинки. В автомобілі була увімкнена «аварійка». Оскільки була пізня година, вона спільно з ОСОБА_6 вирішили запитати у водія, чи йому не стало погано, тому підійшли до вказаного автомобіля. В подальшому у с. Лопушниця по вул. Центральній ними вдруге було виявлено даний автомобіль. Рішення про зупинку вказаного автомобіля, з використанням синіх та червоних проблискових маячків, було прийнято через те, що у такого погано освітлювався задній номерний знак. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу.
Крім того, пунктом 4 ч. 1 ст. 31 вказано Закону визначено, що поліція може застосовувати такий превентивний захід як зупинення транспортного засобу.
З огляду на те, що п. 30.2 ПДР встановлено вимоги до номерних знаків, зокрема, такі мають бути чисті і достатньо освітлені, підставою зупинки ОСОБА_1 був недостатньо освітлений номерний знак, про що останнього було поставлено до відома, а тому апеляційний суд вважає, що працівники поліції діяли у межах своїх повноважень.
На переконання апеляційного суду, безпідставними є твердження ОСОБА_1 про те, що він пройде тест на визначення стану сп`яніння на місці зупинки та у присутності свідків, оскільки з наявного у матеріалах справи відеозапису вбачається, що останній погодився пройти огляд у медичному закладі, куди в подальшому і був доставлений.
Що стосується залучення у статусі свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , то відповідно до вимог п. 6 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 9 листопада 2015 року за № 1452/735 (далі – Інструкція), огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків. Не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.
Оскільки ОСОБА_1 не проходив огляду на місці зупинки транспортного засобу, протокол про адміністративне правопорушення щодо нього складений після відмови останнього пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, що зафіксовано в акті медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, складеного 2 липня 2021 року лікарем КНП СМР «Старосамбірська РЛ», при цьому Інструкція та не містить вимог про обов`язкову присутність свідків під час проходження огляду у медичному закладі, а тому апеляційний суд не вбачає будь-якого недотримання інспекторами поліції вимог законодавства у цій частині. 
Крім того, ч. 2 ст. 266 КУпАП встановлено, що під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. З огляду на те, що під час проведення огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння працівником поліції застосовувались технічні засоби відеозапису, а тому присутність при цьому свідків була необов`язковою.
Покликання апелянта на те, що йому не дали на ознайомлення і підпис протокол про адміністративне правопорушення, не заслуговують на увагу, оскільки з протоколу серії ААБ №099308 слідує, що ОСОБА_1 відмовився підписати та отримати такий, що підтверджується наявним у матеріалах справи відеозаписом. 
При цьому відповідно до п. 2 розділу ІІ Інструкції «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 7 листопада 2015 року за №1395, у разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу про адміністративне правопорушення в ньому робиться відповідний запис. Така відмова ОСОБА_1 , як і відмова від отримання ним копії протоколу, зафіксована поліцейськими відповідно до вимог даної Інструкції. 
Твердження ОСОБА_1 про порушення його права на захист, оскільки його заяви про право на адвоката були залишені поліцейськими без уваги, є безпідставними, оскільки нормами чинного КУпАП не передбачено присутності захисника під час складення протоколу про адміністративне правопорушення. При цьому ч. 1 ст. 271 КУпАП встановлено, що у розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. 
Як слідує з матеріалів справи, захист інтересів ОСОБА_1 у судах першої та апеляційної інстанції здійснювала адвокат Воньо М.О., тим самим право останнього на захист було дотримано.
Аргументи апелянта про незабезпечення явки до суду свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_8 спростовуються матеріалами справи, оскільки такі неодноразово викликались до суду для допиту, що підтверджується наявними у справі судовими повістками та рекомендованими повідомленнями про їх надсилання. При цьому апеляційний суд зауважує, що примусовий привід свідків нормами чинного КУпАП не передбачений, відтак, у випадку неявки таких, суд позбавлений можливості здійснити їх допит.
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.
Таким чином, наявні у справі докази, яким суддя першої інстанції надав належну оцінку, у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, за ч. 1 ст. 130 КУпАП та узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).
При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
При розгляді справи суддею першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.
Ураховуючи наведене, порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час апеляційного перегляду, оскаржувана постанова судді є законною, обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови судді місцевого суду - без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

постанову судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 26 січня 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Т.М. Урдюк