ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/2864/20                                                                                Суддя першої інстанції: Амельохін В.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  14 червня 2022 року                                                                                   м. Київ
          
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
          судді-доповідача                          - Горяйнова  А.М.,
          суддів                                            - Файдюка В.В. та Черпіцької Л.Т., 
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2021 року, яке ухвалене в порядку  спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язати вчинити дії, 

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:
-           визнання протиправною бездіяльності Міністерства оборони України щодо розгляду звернень;
-           зобов`язати Міністерство оборони України розглянути звернення у відповідності до вимог ч. 2 ст.  16, ст.  19 Закону України «Про звернення громадян»  та надати на них відповідь за підписом керівника у строк, визначений законом.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2021 року вказаний адміністративний позов було задоволено частково та зобов`язано Міністерство оборони України розглянути звернення ОСОБА_1 , яке надійшло на Урядову гарячу лінію 1545 від 04 листопада 2019 року № З-20293, з урахуванням вимог ч. 2 ст.  15,  ст. 19 Закону України «Про звернення громадян»  та надати на нього відповідь за підписом керівника Міністерства оборони України у строк, визначений законом.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. Скаржник вказує на те, що судом першої інстанції не враховано п. 7 розділу III Інструкції про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 28 грудня 2016 року № 735, яким передбачено, що відповідь за результатами розгляду звернення обов`язково дається тим органом військового управління, військовою частиною, які його отримали і до компетенції яких входить розв`язання порушеного питання, за підписом керівників або осіб, яким право підпису надано відповідним керівником органу військового управління. Скаржник наголошує на тому, що порушене заявником питання стосувалося права на отримання житла, у зв`язку з цим розв`язання цього питання належить до повноважень Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України. 
Відзив на апеляційну скаргу Міністерства оборони України не надходив, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2021 року – скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову, виходячи з такого.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – учасників бойових дій та ветеранів війни – осіб з інвалідністю внаслідок війни. Зазначені обставини підтверджуються посвідченнями серії НОМЕР_1 від 04 квітня 2017 року та серії НОМЕР_2 від 19 вересня 2019 року.
Позивач 04 листопада 2019 року звернувся за номером Урядової гарячої лінії 1545 з електронним зверненням щодо надання роз`яснень стосовно норм Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380, щодо зарахування на облік звільнених військовослужбовців, які виявили бажання проживати в іншому гарнізоні та перебувати там на обліку осіб, які потребують покращення житлових умов. Вказане звернення було зареєстроване в Департаменті інформаційно-організаційної роботи та контролю Міністерства оборони України 13 листопада 2019 року № З-11242 та передане на розгляд до Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України.
Відповідь на вказане звернення була надана позивачу листом від 09 грудня 2019 року № 303/4/2712 за підписом т.в.о. начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України.
Позивач вважає, що його звернення не було розглянуте належним чином, адже вказаний лист підписала посадова особа, яка не належить до кола осіб, визначених ч. 2 ст. 16 Закону України «Про звернення громадян», у зв`язку з чим звернувся до суду з адміністративним позовом за захистом своїх прав. 
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач є особою з інвалідністю внаслідок війни, тому всі його звернення мають бути розглянуті першими керівниками, в даному випадку –  Міністром оборони України особисто. Відповідь на звернення позивача було підписано т.в.о. начальника Головного квартирно-експлуатаційним управлінням Збройних Сил України, а не першими керівниками Міністерства оброни України, у зв`язку з чим суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що має місце порушення вимог ч. 2 ст.  15 Закону України «Про звернення громадян». 
Суд першої інстанції врахував, що у позовній заяві позивач стверджував про порушення вимог ч. 2 ст.  16 Закону України «Про звернення громадян», яка регулює порядок розгляду скарг громадян, в той час як звернення ОСОБА_1 за своїм змістом є заявою, порядок розгляду якої визначає ст. 15 вказаного Закону.
Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення адміністративного позову, оскільки він не знайшов свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи. 
Відповідно до ст. 40 Конституції України   усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм    Конституцією України  права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює  Закон України «Про звернення громадян».
Згідно з ч. 1, 2 ст. 1 вказаного Закону громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Військовослужбовці, працівники органів внутрішніх справ і державної безпеки, а також особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України мають право подавати звернення, які не стосуються їх службової діяльності.
Положеннями ст. 3 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що заява (клопотання) – це звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання – письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що звернення Запорожця Д.О., яке надійшло 04 листопада 2019 року на номер Урядової гарячої лінії 1545, за своїм змістом є заявою. 
Особливості розгляду заяв громадян визначені у ст. 15 Закону України «Про звернення громадян». 
Зокрема, ч. 2 ст. 15 вказаного Закону передбачає, що заяви (клопотання) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій особисто.
Зазначена норма права чітко вказує на те, що звернення ОСОБА_1 як особи з інвалідністю внаслідок війни зобов`язаний розглянути перший керівник відповідного органу. 
Особливості розгляду, реєстрації, приймання, узагальнення та аналізу звернень військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також інших громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України (далі – громадяни), у структурних підрозділах апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, інших органів військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України визначає Інструкція про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 28 грудня 2016 року № 735 (далі – Інструкція).
Відповідно до п. 6 розділу І Інструкції усі звернення громадян, що надходять до Міністерства оборони України, органів військового управління, військових частин, підлягають обов`язковій класифікації за встановленими  статтею 3  Закону України «Про звернення громадян» їх видами, а саме: пропозиції (зауваження), заяви (клопотання), скарги. Подальший розгляд пропозицій, заяв та скарг громадян проводиться з урахуванням особливостей, установлених  статтями 14,  15  та  16 зазначеного Закону.
Згідно з п. 7 розділу III Інструкції відповідь за результатами розгляду звернення обов`язково дається тим органом військового управління, військовою частиною, які його отримали і до компетенції яких входить розв`язання порушених у зверненні питань, за підписом керівників або осіб, яким право ставити підпис надано відповідним керівником органу військового управління, командиром військової частини.
Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що розв`язання порушених ОСОБА_1 у зверненні питань належить до повноважень саме Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України. Однак між сторонами виник спір щодо компетенції т.в.о. начальника Головного квартирно-експлуатаційним управлінням Збройних Сил України розглядати звернення позивача з огляду на наявність у нього спеціального статусу – особи з інвалідністю внаслідок війни.
Положеннями п. 5 розділу II Інструкції керівники органів військового управління, командири військових частин особисто розглядають звернення громадян і забезпечують проведення першочергового особистого прийому жінок, яким присвоєно почесне звання України «Мати-героїня», Героїв України, Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни.
Як раніше зазначалося, відповідь на звернення ОСОБА_1 була надана за підписом т.в.о. начальника Головного квартирно-експлуатаційним управлінням Збройних Сил України, тобто першою особою зазначеного органу. 
Для правильного вирішення питання щодо застосування положень п. 5 розділу II Інструкції та ч. 2 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» у спірних правовідносинах першочергово належить з`ясувати статус Головного квартирно-експлуатаційним управлінням Збройних Сил України (чи є він самостійним державним органом, органом місцевого самоврядування, підприємством, установою, організацією) та правові підстави для направлення звернення позивача на розгляд до такого органу. 
Згідно з п. 2.2 Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 03 липня 2013  року № 448, Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України (далі – Головне КЕУ ЗС України) є органом військового управління і призначене для реалізації у ЗС України державної, військово-технічної політики з питань квартирно-експлуатаційного забезпечення ЗС України, розвитку системи технічної експлуатації фондів військових містечок з метою підтримання військ у стані високої бойової та мобілізаційної готовності.
Головне КЕУ ЗС України організовує роботу, пов`язану з будівництвом військових об`єктів, експлуатацією і ремонтом фондів військових містечок, забезпечує використання земельних ділянок.
За змістом ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України» органи військового управління, до яких належить і  Головне КЕУ ЗС України, входять до загальної структури Збройних Сил України.
У свою чергу п. 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 671, Міноборони є центральним органом виконавчої влади та військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили та Держспецтрансслужба.
Згідно з пп. 6 п. 5 вказаного Положення Міноборони з метою організації своєї діяльності, зокрема, забезпечує функціонування системи управління охороною праці в Міноборони, Збройних Силах та Держспецтрансслужбі, координує та здійснює контроль за такою роботою в органах військового управління.
Зазначені норми у своїй сукупності вказую на те, що Головне КЕУ ЗС України та Міністерство оборони України є окремими органами військового управління. При цьому Головне КЕУ ЗС України не є структурним підрозділом Міністерства оборони України. Відповідач як центральний орган військового управління наділений повноваженнями координувати та здійснювати контроль лише за окремими напрямами діяльності Головного КЕУ ЗС України.
Колегія суддів наголошує на тому, що Головне КЕУ ЗС України (код за ЄДРПОУ 22991333) та Міністерство оборони України (код за ЄДРПОУ 00034022) є також окремими юридичними особами. 
Таким чином Головне КЕУ ЗС України здійснювало розгляд звернення ОСОБА_1 як окремий орган військового управління, а не структурний чи інший підрозділ Міністерства оборони України. 
Положеннями ч. 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що у разі, якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.  
Відповідно до п. 3 розділу ІІ Інструкції електронні звернення, що надходять на адресу Міністерства оборони України, але вирішення питань за якими належить до компетенції   органів військового управління, після попереднього опрацювання надсилаються електронною поштою на їх електронні адреси для розгляду по суті з повідомленням авторів звернень.
Відповідач разом з відзивом на позовну заяву надав докази направлення звернення позивача до Головного КЕУ ЗС України в порядку, визначеному ч. 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян», п. 3 розділу ІІ Інструкції.
Отже, висновок суду першої інстанції про те, що звернення ОСОБА_1 було розглянуте саме Міністерством оборони України, однак підписане не першою особою цього органу, не знайшов свого підтвердження, адже таке звернення було передане на розгляд до іншого органу військового управління. 
Як вже зазначалося, відповідь на звернення ОСОБА_1 була підписана т.в.о. начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України, тобто першою особою такого органу військового управління. 
Колегія суддів враховує, що правові підстави для направлення звернення на розгляд до іншого органу військового управління як такого, що містить питання, вирішення яких не належить до компетенції Міністерства оборони України, ОСОБА_1 у межах цієї справи не оскаржуються. 
Зазначені обставини у своїй сукупності вказують на те, що Міністерство оборони України не здійснювало розгляд звернення ОСОБА_1 та, відповідно, не порушувало вимог ч. 2 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян». 
Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та були задоволені судом першої інстанції внаслідок неповного з`ясування обставин справи і неправильного застосування норм матеріального права.
У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2021 року – скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 122, 123, 169, 242, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, –       
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України – задовольнити.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2021 року – скасувати.
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 – відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

          Суддя-доповідач                                                                      А.М. Горяйнов                                                                 

Судді                                                                                            В.В. Файдюк     

                                                                                                    Л.Т. Черпіцька