ПОСТАНОВА
14 липня 2022 року
м. Київ
справа № 1-70/10
провадження № 51-1887ск22
Суддя Касаційного кримінального суду Верховного Суду ОСОБА_1 , розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_2 на вирок Козятинського міськрайонного суду від 30 серпня 2010 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області                             від 08 грудня 2010 року,
встановив:
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_2 у якій порушується питання про перевірку вказаних судових рішень у касаційному порядку. 
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 387 КПК України 1960 року, зміст касаційної скарги повинен відповідати вимогам ст. 350 цього Кодексу.
Однак ОСОБА_2 вказані вимоги кримінально-процесуального закону при подачі касаційної скарги не дотримав та подав скаргу, яка не відповідає вимогам ст. 350 КПК 1960 року.
Так, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 350 КПК України 1960 року в касаційній скарзі повинна бути зазначена вказівка на те, в чому полягає незаконність вироку, ухвали, постанови та доводи на обґрунтування цього, з огляду на положення ч. 1 ст. 398 цього Кодексу, якою передбачено, що підставами для скасування або зміни вироку та ухвали касаційним судом є істотне порушення кримінально-процесуального закону (ст. 370 цього Кодексу), неправильне застосування кримінального закону (ст. 371 КПК України 1960 року) та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого (ст. 372 цього Кодексу).
Водночас у касаційній скарзі ОСОБА_2 наводить, поміж іншого, доводи щодо неповноти та однобічності досудового та судового слідства, невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, що відповідно до ст. 367 КПК України 1960 року є підставами для скасування або зміни вироку при перегляді справи судом апеляційної інстанції та, водночас, згідно зі ст. 398 КПК України 1960 року не є підставами для скасування або зміни судових рішень у касаційному порядку.
Згідно з приписами п. 5 ч. 1 ст. 350 КПК України 1960 року в касаційній скарзі зазначається прохання особи, яка подає касаційну скаргу.
Водночас таке прохання має узгоджуватися із приписами ст. 396 КПК України 1960 року, згідно з якими у результаті касаційного розгляду справи суд приймає одне з таких рішень: 1) залишає вирок, постанову чи ухвалу без зміни, а касаційні скарги – без задоволення; 2) скасовує вирок, постанову чи ухвалу і направляє справу на нове розслідування або новий судовий або апеляційний розгляд; 3) скасовує вирок, постанову чи ухвалу і закриває справу; 4) змінює вирок, постанову чи ухвалу.
Отже, викладені у касаційній скарзі засудженого альтернативні вимоги до касаційного суду про скасування вироку Козятинського міськрайонного суду від 30 серпня                        2010 року та ухвали апеляційного суду Вінницької області від 08 грудня 2010 року                           і направлення справи прокурору на додаткове розслідування або постановити остаточне в розумінні ст. 35 Конвенції інше справедливе рішення не узгоджуються з вищенаведеними положеннями в частині повноважень суду касаційної інстанції за результатами розгляду справи судом касаційної інстанції.
Також, Суд звертає увагу ОСОБА_2 , що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350 КПК                              1960 року касаційна скарга повинна містити назву суду, якому адресується скарга. Проте, зі змісту скарги убачається, що вона подається до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в той час, коли розгляд кримінальних справ у касаційній інстанції з огляду на положення пунктів 11, 15 розділу XI Перехідних положень КПК України 2012 року, ч. 3 ст. 33 КПК здійснює Верховний Суд.
Таким чином, зміст касаційної скарги не відповідає положенням ст. 350 КПК України 1960 року.
Суд вважає за необхідне також зауважити, що у разі звернення, ОСОБА_2 необхідно враховувати, що перегляд судових рішень у касаційному порядку здійснюється внаслідок подання касаційної скарги, як це передбачено главою 31 КПК України 1960 року, у зв`язку із чим йому необхідно дотримуватися форми звернення та правильно назвати поданий ним процесуальний документ, тобто – «касаційна скарга», а не «касація».
Частиною 2 ст. 388 КПК України 1960 року, окрім іншого передбачено, що справа не витребовується, якщо скарга відповідно до вимог статті 350, частини другої                    статті 383, статті 384, частини другої статті 386, частини першої статті 398 цього Кодексу не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції. Відмова у витребовуванні справи не перешкоджає витребовуванню справи при повторному надходженні скарги за умови усунення зазначених у постанові суду недоліків і якщо вона надійшла в межах строку, визначеного статтею 386 цього Кодексу, або не пізніше одного місяця з дня одержання копії постанови про відмову у витребовуванні справи. 
Оскільки касаційний суд відповідно до правил ст. 395 КПК 1960 року перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення в тій частині, в якій воно було оскаржене, недотримання вимог ст. 350 цього Кодексу при поданні касаційної скарги перешкоджає витребовуванню справи.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 388 КПК України 1960 року, пунктами 11, 15 розділу XI Перехідних положень КПК України 2012 року, суддя
постановив:
Відмовити засудженому ОСОБА_2 у витребовуванні кримінальної справи для перевірки її в касаційному порядку.
Постанова оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                          ОСОБА_1