УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №274/4802/21 Головуючий у 1-й інст. Хуторна І. Ю. 
Категорія 77 Доповідач Коломієць О. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Коломієць О.С.
суддів Талько О.Б, Шевчук А.М.
з участю секретаря
судового засідання Дяченко Ю.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу №274/4802/21 за позовом  ОСОБА_1 до Професійно-технічного училища №4 м. Бердичева про визнання умов трудового договору недійсними, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу
за апеляційною скаргою представника  ОСОБА_1 -  ОСОБА_2 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18 січня 2022 року, яке ухвалено суддею Хуторною І.Ю. 
в с т а н о в и в:
У липні 2017 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, на обґрунтування якого зазначила, що відповідно до наказу № 19-К від 01.09.1998 її було прийнято безстроково на посаду викладача ПТУ №12 м. Бердичева, а з 01 грудня 2017 року переведено на посаду майстра виробничого навчання.
06 грудня 2017 року ПТУ № 12 м. Бердичева реорганізовано шляхом приєднання до ПТУ №4 м. Бердичева.
Відповідно до наказу № 39 від 30.06.2020 посаду майстра виробничого навчання, яку займала позивач, вирішено скоротити з 01.09.2020. Про майбутнє звільнення позивач отримала від відповідача повідомлення, разом із довідкою про наявність вакантної посади, від якої вона відмовилась через її невідповідність рівню професії та кваліфікації позивачки.
В подальшому, відповідно до наказу № 52-К від 31.08.2020, ОСОБА_1 з посади майстра виробничого навчання було переведено на посаду викладача на період 2020-2021 навчального року на умовах строкового договору з 01.09.2020. Тобто відповідачем в односторонньому порядку було змінено істотні умови трудового договору, в частині переведення з безстрокового на строковий договір. Проте, зважаючи на перспективу залишитись взагалі без роботи, позивачка всупереч своїм інтересам вимушена була підписати строковий трудовий договір від 31.08.2020, який за п.6.7 набирав чинності з 01 вересня 2020 року і діяв до закінчення 2020-2021 навчального року. 
Крім того, ОСОБА_3 мала надію на щорічне переукладення строкового договору, оскільки характер її трудових відносинах з відповідачем міг бути встановлений на невизначений строк, а вимога строковості, як пояснив їй відповідач, носила лише формальний характер.
Проте, не дивлячись на вищезазначені обставини, позивачку на підставі наказу №35-к від 29.06.2021 було звільнено у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України.
Таким чином, враховуючи, що ПТУ №4 м. Бердичева, укладаючи з нею строковий трудовий договір, не дотрималось вимог чинного законодавства, а умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно із законодавством України про працю є недійсними, просила визнати п.6.7 Трудового договору укладеного між Професійно-технічним училищем №4 м. Бердичева та ОСОБА_1 в частині визначення строку його дії до закінчення 2020-2021 навчального року недійсним; визнати незаконним та скасувати наказ Професійно-технічного училища №4 м. Бердичева № 35-к від 29.06.2021 про звільнення ОСОБА_1 з посади викладача з 30.06.2021 у зв`язку із закінченням строку трудового договору; поновити ОСОБА_1 на посаді викладача Професійно-технічного училища №4 м. Бердичева, з моменту звільнення на безстроковій основі; стягнути з Професійно-технічного училища №4 м. Бердичева середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 20211,00 грн. 
Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18 січня 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. 
Посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги його довірительки в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що при розгляді справи судом першої інстанції були неповно з`ясовані обставини справи, порушені норми процесуального і матеріального права. Зазначає, що ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції не встановив обставин, передбачені ч.2 ст. 23 КЗпП України, які б давали підстави роботодавцю укладати з позивачем строковий трудовий договір; не врахував висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 25 вересня 2019 року у справі № 357/15008/18. Крім того, судом не було встановлено, що переведення ОСОБА_1 викладачем за умовами строкового трудового договору відповідало її інтересам. Більш того, таке переведення суперечило її інтересам, оскільки позивач була поставлена в умови при яких незгода на переведення за строковим трудовим договором, мала б наслідком відсутність роботи взагалі. 
Правом подати відзив на апеляційну скаргу сторона відповідача не скористалася.
В судовому засіданні позивач та її представник доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити. 
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду спари був повідомлений. Надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом під час розгляду справи встановлено, що позивач з 01.09.1998 була прийнята на посаду викладача спеціальної дисципліни взуттєвого виробництва у Професійно-технічне училище № 12 м. Бердичева, а з 01.12.2017 - ОСОБА_1 переведено на посаду майстра виробничого навчання (а.с.8,9,67,69).
Згідно наказу голови комісії з приєднання ОСОБА_4 від 20.11.2019, Професійно-технічне училище № 12 м. Бердичева реорганізовано шляхом приєднання до Професійно-технічного училища № 4 м. Бердичева (а.с.8).
Відповідно до наказу № 60 від 02.03.2020 т.в.о. директора ПТУ № 4 м. Бердичева ОСОБА_4 , який виданий на підставі наказу МОН України № 1443 від 20.11.2019 «Про реорганізацію закладів професійної (професійно-технічної) освіти м. Бердичева Житомирської області» та у зв`язку з приєднанням до ПТУ № 4 м. Бердичева ПТУ № 12 м. Бердичева, з 02.03.2020 ОСОБА_1 призначено майстром в/н групи № 16 «Продавець продовольчих товарів, Продавець непродовольчих товарів» (а.с.122).
У зв`язку з невключенням до регіонального замовлення підготовки у Професійно-технічному училищі № 4 м. Бердичева посади за напрямками - Продавець продовольчих товарів, Продавець непродовольчих товарів, ставку майстра виробничого навчання з 01.09.2020 було скорочено, про що свідчить наказу № 39-к від 30.06.2020 т.в.о. директора ПТУ№ 4 ОСОБА_4 .
В цей же день позивач ОСОБА_1 була ознайомлена з наказом та отримала його копію, про що свідчить її особистий підпис (а.с.10, 66).
30 червня 2020 року, на виконання вищевказаного наказу № 39-к від 30.06.2020, майстра виробничого навчання - ОСОБА_1 попереджено про майбутнє вивільнення по закінченні двох місяців з моменту вручення попередження. У зв`язку із звільненням, ОСОБА_1 була запропонована для працевлаштування наявні у ПТУ № 4 м. Бердичева вакансія двірника, від займання якої ОСОБА_1 відмовилась та заперечила проти заходів пов`язаних з майбутнім вивільненням (а.с.11). 
28 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулася із заявою на ім`я директора ПТУ № 4 ОСОБА_4 із проханням перевести її на посаду викладача на умовах строкового трудового договору на період 2020-2021 навчального року, починаючи із 01.09.2020 (а.с.41).
31 серпня 2020 року між ОСОБА_1 та Професійно-технічним училищем № 4 м.Бердичева, було укладено строковий трудовий договір про продовження трудових відносин на посаді викладача на умовах строкового договору. Відповідно до п.6.7 цей договір набирає чинності з 01.09.2020 і діє до закінчення 2020-2021 навчального року (а.с.13-14).
Наказом заступника директора ПТУ № 4 м. Бердичева ОСОБА_5 №52-к від 31.08.2020, позивача ОСОБА_1 на підставі її заяви від 28.08.2020, із 01.09.2020 переведено на посаду викладача на період 2020-2021 навчального року на умовах строкового трудового договору (а.с.41,42).
Відповідно до наказу від 29.06.2021 т.в.о. ПТУ № 4 ОСОБА_4 , навчальний рік завершено 30.06.2021 (а.с.47).
На підставі наказу №35-к від 29.06.2021 т.в.о. директора ПТУ№ 4 м. Бердичева ОСОБА_4, позивача ОСОБА_1 було звільнено з посади викладача 30.06.2021, у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору, відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України (а.с.15). 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення ОСОБА_1 проведено у відповідності до вимог трудового законодавства та умов строкового трудового договору.
Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного. 
Трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (ч.1 ст.21 КЗпП України).
У статті 23 КЗпП України передбачено, що трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.
Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.
При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події.
Строк, на який працівник наймається на роботу, обов`язково має бути вказаний у наказі про прийняття на роботу, інакше буде вважатися, що працівник прийнятий на роботу за безстроковим трудовим договором. 
Як встановлено судом, на підставі заяви ОСОБА_1 від 28.08.2020 про її переведення на посаду викладача за строковим трудовим договором на період 2020-2021, із нею було укладено строковий трудовий договір від 31.08.2020. 
За відсутності доказів, суд першої інстанції правильним визнав недоведеними аргументи ОСОБА_1 про те, що її змусили написати заяву на укладення строкового трудового договору. 
Крім того, під час розгляду справи було встановлено, що у зв`язку із скороченням посади майстра виробничого навчання у групі Продавців продовольчих товарів та продавців непродовольчих товарів, посада майстра, яку займала позивач, підлягала скороченню із 01.09.2020 та ОСОБА_1 30.06.2020 було попереджено про майбутнє вивільнення. 
На пропозицію адміністрації ПТУ № 4 м. Бердичеві, ОСОБА_1 погодилася на переведення на посаду викладача за строковим трудовим договором, подавши про це відповідачу заяву від 28.08.2020 та уклавши строковий трудовий договір, а тому доводи апеляційної скарги про те, що її переведення на посаду викладача за умовами строкового трудового договору не відповідало її інтересам є безпідставними. 
З письмових пояснень т.в.о. директора ПТУ № 4 м. Бердичева ОСОБА_4. слідує, що строкові трудові договори в училищі були укладені, окрім ОСОБА_1 і з іншими працівниками, в тому числі і з педагогічними, оскільки їх зайнятість на відповідній посаді перебуває у прямій залежності від результатів щорічного набору учнів до ПТУ № 4 м.Бердичева. При цьому, з числа працівників із якими також були укладено строкові трудові договори, четверо працівників також досягли пенсійного віку (а.с.94).
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку  (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення.
Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає окремої заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив у заяві про прийняття на роботу за строковим трудовим договором.
Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку власника повідомляти працівника про закінчення дії строкового трудового контракту.
Закінчення строку трудового договору припиняє трудові відносини тоді, коли вимогу про звільнення заявила одна зі сторін трудового договору - працівник чи власник або уповноважений ним орган. При такому волевиявленні однієї зі сторін, друга сторона не може перешкодити припиненню трудових відносин.
Встановивши під час розгляду справи, що позивач була звільнена з роботи у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору, термін дії якого закінчився 30.06.2021, і сторони не виявили свою волю на його продовження, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що звільнення ОСОБА_3 було проведено у відповідності до вимог трудового законодавства та умов строкового трудового договору, а тому відсутні підстави для визнання недійсним п.6.7 Трудового договору в частині визначення строку його дії до закінчення 2020-2021 навчального року,поновлення її на роботі та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Колегія суддів відхиляє посилання в апеляційній скарзі на неврахування судом першої інстанції висновків Верховного Суду, викладених у  постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі №357/15008/18, оскільки вказана постанова, на неврахування висновків яких посилається заявник в апеляційній скарзі, прийнята у справі з відмінним від справи, що переглядається, фактичними обставинами та підставами позову.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду, вони були предметом дослідження в судовому засіданні, суд дав їм належну оцінку і вони не містять підстав для скасування чи зміни рішення суду.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні. 
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  -  ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18 січня 2022 року- без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 10 червня 2022 року.

Головуючий                       Судді