УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №278/2416/21 Головуючий у 1-й інст. Татуйко Є. О. 
Категорія 84 Доповідач Галацевич О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого – судді Галацевич О.М.,                
суддів:                  Борисюка Р.М., Микитюк О.Ю.,
з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.                
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №278/2416/21 за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал", треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Дінеро", Приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Лужинецький Павло Вікторович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,
на рішення Житомирського районного суду Житомирської області, ухвалене 08 грудня 2021 року суддею Татуйком Є.О. у м. Житомирі, повний текст рішення складено 08 грудня 2021 року,

в с т а н о в и в :

У липні 2021 року  ОСОБА_1 звернулася в суд до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" (далі – Товариство, ТОВ «Вердикт Капітал») із позовом, у якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 03 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. (далі – нотаріус) №83656, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства 6657,01 грн, а також стягнути судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн.
В обґрунтування позову зазначила, що 03 червня 2021 року нотаріусом вчинено виконавчий напис, за яким з неї на користь відповідача стягнуто заборгованість за кредитним договором від 23 січня 2019 року, яка виникла з 22 серпня 2019 року по 20 травня 2021 року, в сумі 6657,01 грн, з яких: 3000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 3607,01 грн - заборгованість за процентами та комісією, а також 50 грн - плата за вчинення нотаріальної дії.
Постановою Приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Лужинецького П.В. від 05 липня 2021 року відкрито виконавче провадження №65974554 з його виконання.
Вважає, що виконавчий напис нотаріуса вчинений з порушенням вимог чинного законодавства, на підставі документів, які не підтверджують безспірність заборгованості. Крім того, їй не було повідомлено про вимогу кредитора. 
Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 08 грудня 2021 року відмовлено у задоволенні позову.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове – про задоволення її позовних вимог, стягнути з Товариства на її користь витрати по сплаті судового збору в сумі 1089,60грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн.
Вважає висновок суду про недоведеність позову безпідставним. На її думку, суд першої інстанції, при ухваленні оскаржуваного рішення не врахував обставини, якими вона обґрунтовувала позов, не надав їм належної оцінки, не врахував практику Верховного Суду у спірних правовідносинах.
У своїх доводах послалася на постанови Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 та Верховного Суду від 29 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
У судовому засіданні представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав.
Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи сторони та інші учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що відповідає положенням ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Заслухавши пояснення представника позивачки, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне. 
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 03 червня 2021 року нотаріусом вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №83656, яким задоволено вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» та стягнуто з ОСОБА_1 за період з 22 серпня 2019 року по 20 травня 2021 року включно суму 6657,01 грн, з яких: 3000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 3607,01 грн - заборгованість за процентами та комісією, а також 50 грн - плата за вчинення нотаріальної дії.
У виконавчому написі зазначено, що вказані вище невиплачені у строк грошові кошти пропонується стягнути з боржника на користь  ТОВ «Вердикт Капітал», якому ТОВ «ФК «Дінеро» відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу №22-08/19 від 22 серпня 2019 року, за кредитним договором № AG5568705 від 23 січня 2019 року, укладеного між ТОВ «ФК «Дінеро» та боржником ОСОБА_1 . Строк платежу за кредитним договором настав, Боржником допущено прострочення платежів (а.с.9). 
Постановою Приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Лужинецького П.В. від 05 липня 2021 року відкрито виконавче провадження №65974554 з виконання вказаного виконавчого напису (а.с.12).
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності та керувався нормами ст.ст. 12, 13 та 81 ЦПК України. Зокрема, суд зазначив, що у порядку та строки, визначені процесуальним законом, позивач не надав доказів та не довів протиправність вчинених нотаріусом дій щодо видачі виконавчого напису, наявність спору щодо нарахованої заборгованості та не спростовував наявність зобов`язань перед відповідачем. Суд вказав, що з наданих до позовної заяви документів встановити такі обставини не можливо, а інших доказів на дослідження суду надано не було.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, а доводи апеляційної скарги вважає безпідставними, враховуючи наступне.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідає встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Як вбачається з матеріалів справи, доказів, які б підтверджували, що виконавчий напис вчинений з порушенням вимог чинного законодавства, до позовної заяви не додано.
Розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження. В той же час позивач не був позбавлений процесуальної можливості заявити клопотання про необхідність витребування доказів, зокрема, документів, на підставі яких нотаріусом вчинявся оспорений виконавчий напис. Однак, відсутність цих документів унеможливлювала оцінку судом правильності дій нотаріуса та встановлення достатності і належності поданих останньому для вчинення виконавчого напису документів.
Під час апеляційного розгляду представник позивача нових доказів з обґрунтуванням неможливості їх подання суду першої інстанції або клопотання про витребування відповідних доказів не заявляв. 
За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позову і, як наслідок, відмову у його задоволенні. 
Суд першої інстанції правильно послався на норми процесуального права щодо змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, оскільки позивач не довів обставини, які мають значення для справи та на які він посилався як на підставу своїх вимог, а збирання доказів у даній цивільній справі не є обов`язком суду. 
Посилання в апеляційній скарзі на обґрунтованість позову з огляду на існуючу судову практику є безпідставними та не можуть бути перевірені колегією суддів без надання позивачем відповідних доказів, а саме документів, на підставі, яких вчинений виконавчий напис. 
Так, згідно пояснень представника позивачки в суді апеляційної інстанції, копії виконавчого напису та кредитного договору, що містяться у матеріалах справи, отримані ним з матеріалів виконавчого провадження. При цьому клопотань про витребування документів, які були надані стягувачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису, для підтвердження обґрунтувань позову про те, що заборгованість за кредитним договором не є безспірною, представник позивачки не заявив. Доводи про відсутність повідомлення боржника кредитором про виникнення заборгованості і необхідність її погашення також не можливо перевірити без дослідження документів, поданих нотаріусу, які суд не може самостійно збирати та витребовувати. Як наслідок, суд позбавлений можливості встановити чи справді на момент вчинення виконавчого напису заборгованість не була безспірною, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, тощо, чи було повідомлено боржника про вимогу кредитора.
Доводи ОСОБА_1 про те, що вона не укладала і не підписувала жодних договорів з ТОВ «ФК «Дінеро», належними доказами не підтверджені.
Постанови Верховного Суду, на які посилається особа, яка подала апеляційну скаргу, на правильність висновків суду щодо необхідності позивача довести обставини, які мають значення для справи, не впливають, а відображають судову практику у спірних правовідносинах. 
Інші наведені у апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.
Рішення суду є законним і обґрунтованим, підстав для його скасування суд апеляційної інстанції не вбачає. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 08 грудня 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                  Судді

Повний текст постанови складений 26 травня 2022 року.