ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/18184/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Балась Т.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  31 травня 2022 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого – судді Лічевецького І.О., суддів – Мельничука В.П., Аліменка В.О., при секретарі – Рейтаровській О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив: 
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення своєчасного повного розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.04.2017 по 16.07.2020.
На обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що його було звільнено та виключено зі списків особового складу військової частини з 28.04.2017, а остаточний розрахунок було проведено лише 16.07.2020, тобто з порушенням строків, встановлених статтею 116 КЗпП України. В свою чергу, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2021 року позов задоволено.
В апеляційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Апелянт зазначає, що виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпуски як учаснику бойових позивачу було проведено 16.07.2020 на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.07.2020 у справі №640/12604/19 у добровільному порядку. На переконання скаржника, спір про нарахування компенсації, що вирішувався судом під час розгляду справи №640/12604/19, не є спором про нараховані/не нараховані суми під час звільнення. Крім того вказує, що Кодекс законів про працю України не поширюється на дані правовідносини.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого останній зазначає, що питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби не врегульоване положеннями спеціального законодавства, а тому при вирішенні цього питання слід застосовувати норми КЗпП. Поруч з цим вказує, що компенсація за невикористані дні додаткової щорічної оплачуваної відпустки є частиною грошового забезпечення позивача, а тому підлягала виплаті при звільненні, що не було здійснено відповідачем, а тому, твердження відповідача про те, що на момент звільнення позивача з ним було проведено остаточний розрахунок у повному обсязі позивач вважає помилковим.
Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що наказом Міністра оборони України (по особовому складу) № 227 від 04.04.2017 полковник ОСОБА_1 , заступник начальника відділу національних контингентів та військового співробітництва Об`єднаного оперативного штабу Збройних Силах України, був звільнений з військової служби у запас відповідно до пункту «б» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я).
Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №95 від 28.04.2017 позивач був виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.
Оскільки при звільненні позивачу не було нараховано та виплачено грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій, останній звернувся до суду з відповідним позовом.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.06.2020 у справі №640/12604/19, яке набрало законної сили 17.07.2020, позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 р. по 2017 р., виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення з військової служби. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 р. по 2017 р., виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення з військової служби.
16.07.2020 Військова частина НОМЕР_2 нарахувала та виплатила позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2017 роки в розмірі 13339,20 грн.
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо не проведення своєчасного повного розрахунку при звільненні з військової служби, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.
Частиною 1 статті 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Предметом спору у справі, що розглядається, є протиправність дій військової частини щодо ненарахування та невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Протиправність бездіяльності відповідача щодо не здійснення повного розрахунку із ОСОБА_1 при звільненні (не здійснення виплати компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій) встановлено рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.06.2020 у справі №640/12604/19, яке набрало законної сили 17.07.2020. Також вказаним судовим рішенням зобов`язано відповідача здійснити нарахування та виплату спірної компенсації.
Колегія суддів зазначає, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства.
Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці посадових осіб військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо застосування норм статей 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.
Так, статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України.
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
За змістом частини 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.
Частина 1 статті 117 КЗпП України стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору умисно або з необережності не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.
Частина 2 статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.
Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). 
У цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.
Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.
Правова позиція з цього питання викладена у постановах Верховного Суду від 24 грудня 2020 року у справі №340/401/20, від 07 липня 2021 року у справі   №280/3837/20.
В даному випадку, наказом від 28.04.2017 позивача виключено із списків особового складу військової частини. Виплату позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій при звільненні проведено не було, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду. Таким чином між позивачем та відповідачем виник спір про розмір належних позивачу сум при звільненні, внаслідок чого спір було вирішено на користь останнього. На виконання судового рішення у справі №640/12604/19 16.07.2020 відповідачем виплачено позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2017 роки в розмірі 13339,20 грн. 
Отже, військова частина провела фактичний розрахунок із позивачем щодо виплати спірної компенсації при звільненні поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України, що є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції обґрунтованість заявлених позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.
Разом з цим, колегія суддів зауважує, що апелянт не оскаржує обраний позивачем та прийнятий судом першої інстанції спосіб захисту порушеного права позивача.
Тобто, фактично, сума, що підлягає нарахуванню та виплаті позивачу відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, відповідачем не оскаржується, а тому суд апеляційної інстанції не надає оцінку висновкам суду першої інстанції в цій частині.
Доводи апеляційної скарги полягають виключно у відсутності у позивача права на отримання середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, оскільки грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій присуджена позивачу рішенням суду, а на день звільнення з останнім було проведено повний розрахунок, що спростовано вищевикладеними висновками суду.
Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що окружним адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини чи порушено норми процесуального закону.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2021 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених в силу пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий                    суддя                                        І.О.Лічевецький

Суддя                                        В.П.Мельничук

Суддя                                        В.О.Аліменко