ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

19 липня 2022 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 751/296/22
Головуючий у першій інстанції – Маслюк Н. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/641/22

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді: Мамонової О.Є.,
суддів: Висоцької Н.В., Онищенко О.І.,
із секретарем: Зіньковець О.О.
учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09 лютого 2022 року про відмову у забезпеченні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, -

                                      У С Т А Н О В И В:

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09 лютого 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення його позову до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просить вказану ухвалу суду першої інстанції скасувати та задовольнити його заяву про забезпечення позову, накласти арешт на грошові кошти ОСОБА_2 в межах заявленої до стягнення суми переплати у розмірі 399 918 доларів США 40 центів, які знаходяться на всіх банківських рахунках ОСОБА_2 , виявлених під час виконання органом примусового виконання ухвали суду про забезпечення позову (в тому числі: НОМЕР_1 в АТ «АБ «Укргазбанк», МФО 320478), посилаючись на необґрунтованість оскаржуваної ухвали, її постановлення без урахування правових висновків Верховного Суду та з порушенням норм процесуального права.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що районний суд не здійснив оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів, не з`ясував співмірності виду забезпечення позову, який просив застосувати позивач та жодним чином не обґрунтував необхідність вжиття таких заходів, пославшись лише на загальні норми процесуального права.
Заявник указує, що суд першої інстанції не врахував положення ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Позивач не може знати банківських реквізитів відповідача, а суд, якщо вважав, що вказаний банківський рахунок не належав відповідачу, мав повноваження задовольнити заяву про забезпечення позову частково, виключивши вказані банківські реквізити з судового рішення.
Зазначає, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні заяви з формальних підстав, пославшись лише на те, що заявник не надав відомості про належність банківських реквізитів відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився.
Судова повістка та копія ухвали про відкриття провадження разом з апеляційною скаргою, які були направлена за зареєстрованим місцем проживання відповідача, повернулись до апеляційного суду неврученими із зазначенням причин повернення - «Адресат відсутній за вказаною адресою» та «За закінченням терміну зберігання».
Судовий розпорядник апеляційного суду двічі здійснював виїзд за відомими адресами проживання ОСОБА_2 , проте судову кореспонденцію вручити виявилось неможливим через відсутність адресата, про що складено відповідний акт.
Зважаючи на викладене та на вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідача, повідомленого належним чином, а неявку відповідача вважає такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Кєєр Р.С., яка підтримала апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції – скасуванню з постановленням нового рішення, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що  представником позивача не надано суду відомостей щодо належності рахунків, вказаних в заяві про забезпечення позову, відповідачу, а тому суд позбавлений можливості за відсутності вищевказаних доказів надати оцінку співмірності заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам.
Проте з такими висновками суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи та не відповідають вимогам закону.

Із матеріалів справи вбачається, що у січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 399 918,40 доларів США та 26 098,78 доларів США як 3% річних.
Разом з позовом ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, в якій він просив накласти арешт на грошові кошти ОСОБА_2 в межах заявленої до стягнення суми переплати у розмірі 399 918 доларів США 40 центів, які знаходяться на всіх банківських рахунках ОСОБА_2 , виявлених під час виконання органом примусового виконання ухвали суду про забезпечення позову, в тому числі: НОМЕР_1 в АТ «АБ «Укргазбанк», МФО 320478.
Заяву обґрунтовано тим, що предметом позову ОСОБА_1 є грошові вимоги про стягнення коштів на підставі ст. 1212 ЦК України, що  являють собою переплату за частку у статутному капіталі ТОВ «БФ-АГРО-ПЛЮС». Позивач зазначає, що враховуючи поведінку відповідача, який вже тривалий час утримує у себе значну суму коштів та ухиляється від її повернення, наявні обґрунтовані ризики того, що виконання рішення суду (у разі його задоволення), буде ускладнене. Наголошує, що у ОСОБА_2 відсутнє нерухоме майно, на належний відповідачеві автомобіль ухвалою суду накладено арешт. Відтак, невжиття заявлених заходів забезпечення позову шляхом арешту коштів на рахунках ОСОБА_2 призведе до порушення вимог щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав позивача.
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майна, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається, що  у ОСОБА_2 відсутнє будь-яке належне на праві власності нерухоме майно (а.с. 19).
Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів, у ОСОБА_2   на праві власності наявний транспортний засіб – KIA SORENTO, рік випуску – 2016, об`єм двигуна – 2199, дата державної реєстрації – 02.11.2016 (а.с.21).
Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26.01.2022 у справі №750/14276/21, заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено та накладено арешт на транспортний засіб ОСОБА_2 , а саме KIA SORENTO, рік випуску – 2016, об`єм двигуна – 2199, ідентифікаційний номер кузова – НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 (а.с. 31-32).
Відповідно до інформації про стан розгляду справ на сайті Судової влади України, ОСОБА_2 є відповідачем у ряді цивільних справ про стягнення з нього безпідставно набутих коштів (а.с. 28-30). 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п. 1. ч. 1. ст. 150 ЦПК України).
Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Згідно з п. 1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову бути домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Необхідність застосування заходів забезпечення позову у цьому спорі, який має майновий характер, випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цих заходів призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Предметом даного спору є грошові вимоги про стягнення коштів. Зі змісту позовної заяви вбачається, що між сторонами наявний спір. Сума позовних вимог є досить значною – 399 918,40 доларів США, та носить, зокрема, майновий характер. Заява про забезпечення позову містить достатньо обґрунтоване припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення даного позову. Також існує наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, оскільки застосування такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист порушеного права позивача та поновлення його порушених прав та інтересів у випадку задоволення позовних вимог.
А тому з урахуванням викладеного, підстав позову, його ціни (399 918,40 доларів США), відсутністю у відповідача цінного (рухомого та нерухомого майна), наявності у проваджені судів декількох проваджень про стягнення грошових коштів, в яких ОСОБА_2 є відповідачем, колегія суддів вбачає наявність зв`язку між зазначеним заходом забезпечення позову (накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах ціни позову) і предметом спору, співмірність цих заходів із заявленими позивачем вимогами. Вжиття наведених заходів забезпечення позову сприятиме запобіганню порушення прав позивача на час вирішення спору в суді, в разі задоволення позову - забезпечить можливість виконання рішення суду. Навпаки, невжиття зазначених заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Накладення арешту на грошові кошти відповідача слід обмежувати розміром ціни позову та можливих судових витрат; суд вправі накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру загальної суми позовних вимог та можливих судових витрат. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02 серпня 2019 року у справі № 915/538/19 та від 06 листопада 2018 року у справі № 923/560/17.
Як видно з матеріалів заяви про забезпечення позову у ОСОБА_2 відсутнє нерухоме майно, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майна, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта згідно із довідкою від 18.01.2022 № 295115613.
За статтею 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
ЄСПЛ у рішенні «Продан проти Молдови» наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін. Не може бути й мови, щоб закріплені в пункті 1 статті 6 процесуальні гарантії, що надаються сторонам, - справедливий, відкритий та швидкий судовий розгляд - не передбачали виконання судових рішень. Тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно доступу до суду та провадження у справі, скоріш за все призвело б до виникнення ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, який держави зобов`язалися поважати, підписавши Конвенцію. Таким чином, виконання рішення, постановленого судом, має вважатися невіддільним складником «судового розгляду», передбаченого у статті 6.
При цьому сфера зобов`язань Договірних держав за статтею 13 коливається в залежності від природи скарги заявника; проте засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як на практиці, так і за законом (рішення у справі «Кудла проти Польщі»). Існування такого засобу повинно бути достатнім не тільки в теорії, але й на практиці, без чого йому бракуватиме необхідної доступності та ефективності (рішення ЄСПЛ у справі «Міфсуд проти Франції» та у справі «Пантелеєнко проти України»).
Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Отже, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2004 від 02 листопада 2004 року у справі № 1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (пункт 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2003 від 30 січня 2003 року у справі  № 1-12/2003).
З огляду на викладене, враховуючи предмет та підстави позову та приймаючи до уваги, що обраний позивачем захід у вигляді накладення арешту на грошові кошти відповідача, спрямований на ефективний захист та поновлення порушених прав і може забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову, суд вважає за необхідне накласти арешт на грошові кошти ОСОБА_2 , які знаходяться на будь-яких банківських рахунках, що належать ОСОБА_2 , відкритих у банківських установах України, у межах ціни позову 399 918 доларів США 40 центів.
Суд першої інстанції на вищезазначене не звернув уваги та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для застосування заходів забезпечення позову в справі, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Керуючись ст. 367, 374, 376 ч. 1 п. 3, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

                                       П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09 лютого 2022 року - скасувати.
Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову -   задовольнити частково.
Накласти арешт на грошові кошти ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 ), які знаходяться на будь-яких банківських рахунках, що належать ОСОБА_2 , відкритих у банківських установах України, у межах ціни позову 399 918 доларів США 40 центів.
Стягувач: ОСОБА_1 .
Місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_5 .
Боржник: ОСОБА_2 .
Місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_4 .
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 21 липня 2022 року.

Головуюча                                                                        О.Є.Мамонова

Судді:                                                                                Н.В.Висоцька 

                                                                                          О.І. Онищенко