ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року 
м. Київ
справа № 420/4395/20
адміністративне провадження № К/9901/34559/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Рибачука А.І.,
суддів: Мороз Л.Л.,  Бучик А.Ю., 
розглянувши у порядку попереднього розгляду у касаційній інстанції адміністративну справу № 420/4395/20
за позовом заступника керівника Одеської обласної прокуратури, в інтересах Держави в особі Міністерства юстиції України, Міністерства культури України, Державної архітектурно-будівельної інспекції України до державного реєстратора Комунального підприємства (далі - КП) «Юридичний департамент реєстрації» Кротової Світлани Олександрівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Гранд Отель», про визнання протиправним та скасування рішення, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою заступника керівника Одеської обласної прокуратури 
на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 25.05.2020, постановлену у складі головуючого судді Цховребова М.Г.
та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.11.2020 , ухвалену у складі колегії суддів: головуючого судді Яковлєва О.В., суддів Градовського Ю.М., Крусяна А.В.,     
ВСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. 22.05.2020 заступник прокурора Одеської області в інтересах Держави в особі Міністерства юстиції України, Міністерства культури України, Державної архітектурно-будівельної інспекції України звернувся до суду з позовом, у якому просив:
визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора                          КП «Юридичний департамент реєстрації» від 19.07.2019  № 47871218, на підставі якого за ТОВ «Гранд Отель» зареєстровано право власності на нежитлову будівлю, загальною площею 3350,4 кв.м, яка розташована в м. Одесі на Приморському бульварі, 7; 
припинити право власності ТОВ «Гранд Отель» на нежитлову будівлю загальною площею 3350,4 кв.м, яка розташована в м. Одесі на Приморському бульварі, 7.
2. Ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду від 25.05.2020 відмовлено у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог про припинення права власності ТОВ «Гранд Отель» на нежитлову будівлю, загальною площею 3350,4 кв.м, яка розташована в м. Одесі по Приморському бульвару, 7. Також суд першої інстанції роз`яснив, що розгляд справи у вищезазначеній частині віднесено до юрисдикції загального суду за правилами цивільного судочинства.
3. Ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду від 24.06.2020 відкрито провадження в адміністративній справі за позовом заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі: Міністерства юстиції України, Міністерства культури України та Державної архітектурно-будівельної інспекції України до державного реєстратора КП «Юридичний департамент реєстрації» Кротової Світлани Олександрівни, третя особа - ТОВ «Гранд Отель», про визнання незаконним та скасування рішення.
4. П`ятий  апеляційний адміністративний суд постановою від 04.11.2020  залишив без змін ухвалу Одеського  окружного адміністративного суду від 25.05.2020.
5. 11.12.2020 заступник керівника Одеської обласної прокуратури звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами  першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 25.05.2020 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.11.2020, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
6. Верховний Суд ухвалою від 29.12.2020 відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та витребував матеріали справи.
ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
7. У справі, яка розглядається суди встановили, що перший заступник прокурора Одеської області, звертаючись до суду з цим позовом висловив прохання:
скасувати рішення державного реєстратора від 19.07.2019 № 47871218, на підставі якого внесено запис про право власності за ТОВ «Гранд Отель» на нежитлову будівлю, загальною площею 3350,4 кв.м, яка розташована в м. Одесі на Приморськомі бульвару, 7.
припинити право власності ТОВ «Гранд Отель» на нежитлову будівлю загальною площею 3350,4 кв.м, яка розташована в м. Одесі наПриморському бульварі, 7.
ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
8. Відмовляючи у відкритті провадження у цій справі в частині позовних вимог про припинення права власності ТОВ «Гранд Отель» на нежитлову будівлю за вказаною вище адресою, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що цей спір не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, оскільки виникнення спірних правовідносин обумовлено незгодою позивача з правомірністю набуття ТОВ «Гранд Отель» права власності на об`єкт нерухомого майна, що стало підставою для оскарження реєстрації права власності на це майно. 
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
9. Касаційна скарга заступника керівника Одеської обласної прокуратури  мотивована, зокрема тим, що цей спір належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, оскільки вимога позивача про припинення права власності ТОВ «Гранд Отель» на спірний об`єкт нерухомості є похідною вимогою від позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, яка на думку скаржника, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
10. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, у межах касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, а також, надаючи оцінку правильності застосування судами норм матеріального і процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з такого.
11. Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
12. Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» (заява № 7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12.10.1978) висловлено думку, що термін «суд, встановлений законом» у статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».
13. З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, не передбаченої законом.
14. За правилами пунктів 1-2 частини першої статті 4 КАС України, адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
15. Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
16. Ужитий у цій нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади або орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
17. Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно ті рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку із здійсненням ним владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.
18. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
19. Неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
20. У свою чергу, згідно з частинами другою та третьою статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
21. Частиною другою статті  20 Господарського кодексу України визначено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення.
22. Згідно із закріпленими в пункті 6 частини першої статті 20 ГПК  України правилами, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці..
23. Отже, сама по собі участь суб`єкта владних повноважень у спірних правовідносинах не дає підстав для віднесення такого спору до категорії публічно-правових, оскільки визначальною ознакою для встановлення юрисдикції, до якої має бути віднесено спір, є суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.
24. У справі, яка розглядається виникнення спірних правовідносин обумовлено незгодою позивача з правомірністю набуття ТОВ «Гранд Отель» права власності на об`єкт нерухомого майна, що стало підставою для оскарження реєстрації права власності на це майно та припинення права власності на нього. 
25. Спір у цій справі не може вважатися спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач, приймаючи оспорюване рішення про державну реєстрацію речового права (права власності) на нерухоме майно, не мав публічно-правових відносин саме з позивачем та державними органами влади, в особі яких в інтересах держави заявлено позов.
26. Визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію певних речових прав, запису про їх реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за третьою особою є способом захисту права держави на спірне нерухоме майно від його порушення іншими особами.
27. З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що спір у цій справі не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки спірні правовідносини виникли не лише щодо рішення державного реєстратора при вчиненні оскаржуваної реєстраційної дії, а і щодо правомірності набуття речових прав на майно.
28. Отже, за суб`єктним складом сторін та сутністю спору ця справа підлягає розгляду господарськими судами у порядку, визначеному нормами ГПК України, відтак оскаржувані ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції в  частині висновків про віднесення цього спору до юрисдикції загального суду за правилами цивільного судочинства, є помилковими та підлягають зміні.
29. Так відповідно до пункту 4 частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.
30. Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі (частина друга статті 171 КАС України).
31. Підстави для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі визначені у статті 170 КАС України, згідно із пунктом 1 частини першої якої суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
32. Враховуючи зазначене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що даний спір не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства та наявні підстави для відмови у відкритті провадження відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 170 КАС України, але водночас, дійшли помилкового висновку про те, що цей спір має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.
33. За приписами частини першої статті 351 КАС України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
34. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина четверта статті 351 КАС України).
35. З огляду на наведене, на думку колегії суддів оскаржувані судові рішення слід змінити в мотивувальній частині, а саме, з урахуванням наведених у цій постанові мотивів визначити, що цей спір належить розглядати у порядку господарського судочинства. В решті судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій слід залишити без змін.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури залишити без задоволення.
Змінити мотивувальну частину ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 25.05.2020 у справі № 420/4395/20, яка залишена без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.11.2020, а саме, з урахуванням мотивів наведених у цій постанові Верховного Суду визначити, що даний спір належить розглядати у порядку господарського судочинства. 
В решті ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 25.05.2020 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.11.2020 у справі №420/4395/20 - залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Судді	А.І. Рибачук Л.Л. Мороз   А.Ю. Бучик