ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
8 червня 2022 року
м. Київ
справа № 539/1139/20
провадження № 61-18593св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого – судді Фаловської І. М., 
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Сердюка В. В., Стрільчука В. А.,
учасники справи:
заявник – ОСОБА_1 , 
заінтересовані особи: Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради, Міністерство оборони України,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 17 серпня 2020 року, ухвалене у складі судді 
Іващенка Ю. А.,та постанову Полтавського апеляційного суду від 16 листопада 2020 року, прийняту колегією у складі суддів: Пилипчук Л. І.,Бондаревської С. М., 
Чумак О. В.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2020 року Сметана І. П. звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради, Міністерство оборони України.
В обґрунтування заяви вказував, що в період з 8 червня 1986 року до 2 вересня 1986 року він брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції (далі – ЧАЕС) і працював у 30-ти кілометровій зоні відчуження.
З метою отримання посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 2 категорії, він звернувся до Управління соціального захисту населення Лубенської міської ради, де його зобов`язали надати архівну довідку з Міністерства оборони України, що підтверджувала б факт його участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
У довідці Галузевого державного архіву Міністерства оборони України № 179/1/417 від 13 січня 2020 року вказано дані заявника як «Сметана Н. П.», «Сметана И. П», ініціали не розшифровані, у зв`язку з чим Управління соціального захисту населення Лубенської міської ради відмовило у видачі оновленого посвідчення учасника ліквідації аварії на ЧАЕС у 1986 році та рекомендувало звернутися до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.
Тому Сметана І. П. просив встановити факт належності йому архівної довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України № 179/1/417 
від 13 січня 2020 року, в якій вказано, що Сметана Н. П. брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції в період з 8 червня 1986 року до 2 вересня 1986 року. 
Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття
Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 17 серпня 2020 року заяву Сметани І. П. задоволено.
Встановлено факт належності ОСОБА_1 , 20 січня 1956 року народження, довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України № 179/1/417 від 13 січня 2020 року.
Задовольняючи заяву, Лубенський міськрайонний суд Полтавської області виходив з того, що Сметана І. П. за наявності передбачених законом підстав звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності йому архівної довідки, оскільки необхідний для отримання посвідчення документ містить допущену помилку в його імені. 
Постановою Полтавського апеляційного суду від 16 листопада 2020 року апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишено без задоволення, рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 17 серпня 2020 року – без змін.
З висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення заяви суд апеляційної інстанції погодився з огляду на те, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права.
Суд апеляційної інстанції встановив, що підстави для закриття провадження у справі з підстав юрисдикції розгляду такої заяви відсутні, оскільки 
Сметана І. П., звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, не заявляв вимоги щодо встановлення факту його участі в роботах щодо ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а просив встановити факт належності довідки, виданої Галузевим державним архівом Міністерства оборони України, в якій помилково вказано дані заявника як «Сметана Н. П.», 
«Сметана И. П», ініціали не розшифровані. Сметана І. П. має статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році (категорія 2), що підтверджується виданим йому 12 травня 1993 року посвідченням серії НОМЕР_1 .
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У грудні 2020 року Міністерство оборони України подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення процесуального права, просить скасувати рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 17 серпня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 16 листопада 2020 року і ухвалити нове судове рішення, яким закрити провадження у справі або залишити заяву Сметани І. П. без розгляду.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій з порушенням норм процесуального права розглянули справу в порядку окремого провадження, оскільки не врахували, що законом не передбачено можливості встановлення факту належності особі довідки, що підтверджує участь особи у ліквідації наслідків Чорнобильської АЕС. 
На думку заявника, вимога Сметани І. П. спрямована на оскарження видачі та змісту архівної довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України, в якій є помилка у написанні імені заявника, а тому такі дії архіву позивач може оскаржити в порядку адміністративного судочинства та зобов`язати відповідний орган виправити допущені помилки. 
Позиція інших учасників справи
У березні 2021 року Сметана І. П. подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому послався на безпідставність доводів касаційної скарги та відповідність висновків судів про задоволення заяви нормам матеріального і процесуального права.
Провадження у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 22 січня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі і ухвалою цього суду від 25 травня 2022 року справу призначено до судового розгляду.
Підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі були доводи заявника про відсутність у подібних правовідносинах висновку Верховного Суду щодо застосування частини другої статті 315 ЦПК України та частини шостої статті 294 ЦПК України (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи 
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що рядовий Сметана І. П. брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 8 червня 1986 року до 2 вересня 1986 року в складі військової частини 61511, яка дислокувалась у селі Савичи Брагинського району Гомельської області, та працював у зоні відчуження 
в червні – 22 дні, в липні – 31 день, у серпні – 31 день, у вересні – 3 дні. 
Відомості щодо проходження служби в зоні відчуження підтверджуються відміткою у військовому білеті Сметани І. П. серії НУ № 6204576.
12 травня 1993 року Сметані І. П. видано посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році (категорія 2) серії А № 024077.
Також судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що в архівній довідці Галузевого державного архіву Міністерства оборони України № 179/1/417 
від 13 січня 2020 року, виданій російською мовою, вказано дані заявника як «Сметана Н. П.», «Сметана И. П», ініціали не розшифровані.
Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги (частина друга статті 414 ЦПК України).
Вивчивши матеріали цивільної справи і перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та додержання норм процесуального права, суд дійшов таких висновків.
Порядок розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в порядку окремого провадження визначений главами 1 і 
6 розділу IV ЦПК України.
Окреме провадження є видом непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 
7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (частина перша статті 315 ЦПК України).
Визначений у частині першій статті 315 ЦПК України перелік фактів, які можуть встановлюватися судом, не є вичерпним, оскільки згідно з частиною другою зазначеної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
При цьому суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо:
- згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав;
- чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення;
- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;
- встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.
Згідно зі статтею 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.
Відповідно до пункту 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 року № 551 (далі – Порядок), посвідчення є документом, що підтверджує статус осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Посвідчення видаються уповноваженим органом за місцем проживання (реєстрації) особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, утворених уповноваженими органами (пункт 11 Порядку).
Посвідчення видаються учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі одного з таких документів:
– довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження із зазначенням кількості днів і населеного пункту, підтвердженої первинними документами (наказ чи розпорядження про відрядження до зони відчуження із зазначенням періоду роботи (служби) в зоні відчуження, особового рахунка, табеля обліку робочого часу, посвідчення про відрядження в зону відчуження з відміткою підприємства про прибуття та вибуття працівника, шляхових листів (за наявності), трудової книжки (у разі потреби);
– довідки архівної установи про участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження із зазначенням періоду служби (виконання робіт), днів виїзду на об`єкти або в населені пункти зони відчуження, у разі потреби – довідки командира військової частини, військового квитка, витягу з особової справи військовослужбовця, завіреного в установленому порядку.
У справі, що переглядається, заявник звернувся до суду з метою підтвердження його участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження із зазначенням кількості днів і місця перебування у певному населеному пункті у зв`язку з відмовою Управління соціального захисту населення Лубенської районної державної адміністрації Полтавської області у видачі (заміни) заявнику нового посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, відповідно до Порядку у зв`язку з допущеною помилкою в написанні його імені та по батькові  в отриманій архівній довідці.
Матеріали справи містять докази на підтвердження тієї обставини, що 
Сметана І. П. є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (посвідчення категорії 2) серії НОМЕР_1 від 12 травня 1993 року). Також матеріали справи містять довідку Військової частини 61511 № 1224, відповідно до якої Сметана І. П. брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі Військової частини 61511 у період з 8 червня 1986 року до 4 вересня 
1986 року.
Як зазначалося, встановлення юридичного факту належності Сметані І. П. архівної довідки від 13 січня 2020 року потрібне заявнику для отримання (заміни) ним нового посвідчення учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, оскільки він не має можливості отримати документи, потрібні для видачі йому нового посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, іншим шляхом.
Проте такі доводи заявника Сметани І. П. спростовуються правилами 
пункту 11 Порядку, відповідно до якого у разі потреби посвідчення видаються учасникам наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі довідки командира військової частини, військового квитка, витягу з особової справи військовослужбовця, завіреного в установленому порядку. Такі документи наявні у Сметани І. П. та долучені ним до матеріалів справи.
Відповідно до пункту 13 Порядку (у редакції, чинній на момент подання заяви про встановлення факту та вирішення заяви судами першої і апеляційної інстанцій) спірні питання щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, та осіб, евакуйованих із зони відчуження в 1986 році, розглядаються утвореними Київською та Житомирською облдержадміністраціями комісіями з вирішення спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також осіб, евакуйованих із зони відчуження в 1986 році, на підставі підтвердних документів про участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, евакуацію із зони відчуження в 1986 році, документів, що підтверджують факт проживання в населеному пункті, віднесеному до зони відчуження. Спірні питання визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, вирішуються комісією при Мінсоцполітики, до складу якої, крім його фахівців, входять представники МОЗ, ДАЗВ, МВС, Міноборони, Київської облдержадміністрації та громадських об`єднань, статутна діяльність яких пов`язана із соціальним захистом осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (за згодою), за поданням уповноважених органів. Особові справи громадян надсилаються на розгляд комісій, зазначених в абзацах першому і другому цього пункту, за рішенням регіональних комісій.
Отже, законодавством, чинним на момент звернення Сметани І. П. до суду із заявою про встановлення факту належності довідки, було передбачено позасудовий порядок визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, який надає право на передбачені законом пільги у разі виникнення спірних питань, а рішення щодо визначення такого статусу (відмова у видачі посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає оскарженню у встановленому законом порядку.
Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України
(далі – КАС України) передбачено право кожної особи звернутися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (пункт 1 частини першої цієї статті).
Суб`єкт владних повноважень – це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
Управління соціального захисту населення Лубенської районної державної адміністрації Полтавської області є суб`єктом владних повноважень, наділеним владними управлінськими функціями у сфері соціального захисту населення, здійснюваного державою.
Колегія суддів врахує, що підставою звернення до суду із заявою про встановлення факту належності довідки Сметани І. П. є рішення про відмову у видачі заявнику посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, а отже, відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 30 січня 2020 року 
у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19), Сметана І. П. має право на звернення до адміністративного суду з позовом про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, яким є Управління соціального захисту населення Лубенської державної адміністрації Полтавської області. Так само заявник не був позбавлений можливості оскаржити таке рішення Управління соціального захисту населення Лубенської районної державної адміністрації Полтавської області у позасудовий спосіб відповідно до пункту 13 Порядку.
Так, у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19), яка переглядалася Великою Палатою Верховного Суду, заявник у порядку окремого провадження звернувся до суду цивільної юрисдикції із заявою про встановлення факту, що у списку евакуйованих громадян Чорнобильського району Київської області допущено описку у зазначенні дати народження заявника. Встановлення такого факту заявнику потрібно для призначення пенсії на пільгових умовах як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, оскільки Управління Пенсійного фонду України відмовляється призначати пенсію у зв`язку з суперечностями у даті народження заявника.
Залишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції про закриття провадження у справі, Велика Палата Верховного Суду у пунктах 33–35 зазначеної постанови від 30 січня 2020 року зазначила про таке:
«33. Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.
34. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито, – закриває провадження у ній.
35. Не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відмова відповідного органу в установленні таких фактів може бути оскаржена заінтересованою особою до суду».
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 жовтня 2021 року 
у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20, пункт 39) конкретизувала свої висновки щодо визначення подібності правовідносин, зазначивши таке. На предмет подібності потрібно оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то в такому разі подібність варто також визначати за суб`єктним й об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
Застосувавши наведений правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку, що спірні правовідносини та правовідносини
у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19) хоча і не є тотожними, проте за своїм змістом є подібними, а тому правовий висновок Великої Палати Верховного Суду підлягає застосуванню у справі, яка переглядається.
Визначаючи релевантність до спірних правовідносин правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19), Верховний Суд врахував, що спірні правовідносини як у справі, що переглядається, так і у справі, яка розглянута Великою Палатою Верховного Суду, стосуються соціального захисту осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, у зв`язку з наявністю невідповідностей (помилок, описок) у документах, потрібних для підтвердження статусу осіб як таких, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. У обох наведених справах з`ясовано, що існує позасудовий порядок встановлення фактів, які надають право особам на передбачені законом пільги, а отже, правомірним порядком захисту є саме оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, якими порушуються права цих осіб, що віднесено до юрисдикції адміністративного суду.
Крім того, в обох справах заявники звернулися до суду за встановленням факту того, що у певних документах зазначено саме особу заявників, попри допущені помилки у прізвищі чи то даті народження, з метою подальшого підтвердження свого статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи, та отримання державного соціального захисту відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Цей Закон визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення (абзац другий преамбули до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).
Визначаючи, чи пов`язується з встановленням зазначеного факту виникнення у заявника певних цивільних прав та обов`язків, суд застосовує положення 
статті 1 ЦК України. За змістом частини першої статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (цивільні відносини). Тобто цивільними є відносини, які відповідають наведеним критеріям.
Відповідно у порядку цивільного судочинства, за загальним правилом, не підлягають вирішенню спори (розгляду заяви), що виникають не з цивільних, земельних, трудових, сімейних або житлових правовідносин.
Усі інші спори, що виникають у публічно-правових відносинах за участю осіб, підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства виключно у тих випадках, коли безпосередньою нормою процесуального права визначено, що вирішення такого спору належить здійснювати саме в порядку цивільного судочинства.
Вимоги заявників як у цій справі, так і у справі, розглянутій Великою Палатою Верховного Суду, пов`язані з доведенням наявності підстав для визнання (підтвердження) за ними певного соціально-правового статусу, не пов`язані з будь-якими цивільними права та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням. Відповідно, за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами заявників з державою, а отже, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.
У справі, що переглядається, між Сметаною І. П. та Управлінням соціального захисту Лубенської районної державної адміністрації Полтавської області виник спір, пов`язаний з доведенням наявності підстав для підтвердження за ним певного соціально-правового статусу, не пов`язаний з будь-якими цивільними правами та обов`язками заявника, їх виникненням, існуванням та припиненням. Отже, за предметом та можливими правовими наслідками цей спір існує у сфері публічно-правових відносин, тому не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства.
Тож у спірних правовідносинах суд повинен врахувати правову мету звернення заявника до суду, яка полягає у підтвердженні його певного соціального статусу. Такий статус має правове значення виключно у публічно-правових відносинах, оскільки впливає на підтвердження та можливість реалізації прав у сфері соціального забезпечення.
Врахувавши визначені законом завдання цивільного судочинства, суд визнає недопустимим ініціювання судового провадження у порядку цивільного судочинства з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у провадженні у порядку адміністративного судочинства, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, належним та допустимим.
Колегія суддів враховує, що законодавство, чинне на момент звернення 
Сметани І. П. до суду із заявою про встановлення факту належності йому архівної довідки, передбачало певний спеціальний позасудовий порядок встановлення факту участі особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Установлений правовими актами порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, передбачав і встановлення повноважним органом відповідного факту, а рішення цього органу щодо відмови у видачі посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, підлягало оскарженню у встановленому законом порядку.
Відповідно до пункту 13 Порядку (у редакцій, чинній на момент виникнення спірних правовідносин та розгляду заяви судами першої і апеляційної інстанцій) у разі отримання відмови суб`єкта владних повноважень у видачі посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, встановлення факту належності довідки мало бути вирішено комісією при Мінсоцполітики, до складу якої, крім його фахівців, входять представники МОЗ, ДАЗВ, МВС, Міноборони, Київської облдержадміністрації та громадських об`єднань, статутна діяльність яких пов`язана із соціальним захистом осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (за згодою), за поданням уповноважених органів.
Водночас на момент перегляду касаційним судом оскаржуваних судових рішень у справі, яка переглядається, передбачено інший порядок оскарження рішення суб`єкта владних повноважень до суду відповідно до пункту 11 Порядку, який доповнено відповідним абзацом згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 липня 2021 року № 793. Абзаци другий і третій пункту 13 Порядку відповідно до цієї постанови Кабінету Міністрів України замінено абзацом такого змісту: «Особові справи громадян надсилаються на розгляд комісій, зазначених в абзаці першому цього пункту, за рішенням регіональних комісій».
Такі зміни у законодавстві не впливають на висновок Верховного Суду про те, що питання про встановлення факту належності заявнику архівної довідки не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства. Адже як на момент звернення суду із заявою про встановлення факту у Порядку було передбачено позасудовий спосіб вирішення спірних питань у разі отримання відмови суб`єкта владних повноважень у видачі посвідчення особи, так і у КАС України було закріплено право особи оскаржити рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах; а так само й на момент постановлення цього судового рішення касаційним судом чинним законодавством України передбачена можливість оскарження заявником рішення суб`єкта владних повноважень про відмову у видачі посвідчення (зокрема й нового зразка) до суду адміністративної юрисдикції.
Такого висновку щодо юрисдикції аналогічної справи дійшла об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 539/4118/19 (провадження № 61-10777сво20). 
Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у вказаній постанові зазначила, що «встановити факт належності архівної довідки на підтвердження тих чи інших обставин можливо винятково під час розгляду справи у суді адміністративної юрисдикції у зв`язку з оскарженням рішення суб`єкта владних повноважень про відмову у видачі (заміні) посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи.
В адміністративній справі встановлення такого факту не є самостійною метою, а є передумовою задоволення адміністративного позову.
Також об`єднана палата виходила з потреби визначати правову природу відносин, що виникли між учасниками справи, віддаючи цьому питанню першочергове значення. Питання про вирішення юрисдикційності спору з`ясовується судами на стадії відкриття провадження у справі, а якщо на стадії відкриття допущено помилку або неможливо було з`ясувати питання юрисдикції, тоді суд на будь-якій стадії розгляду справи вправі закрити провадження з підстав помилкового обрання відповідної юрисдикції. Питання юрисдикції впливає на визначення компетентного суду, належного кола учасників справи, розподіл тягаря доведення тощо, тож має вирішуватися судом пріоритетно до вирішення усіх інших правових питань».
Ухвалюючи судові рішення у цій справі, суди першої та апеляційної інстанцій не звернули уваги на те, що заявлені Сметаною І. П. вимоги в цілому не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, тому рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 17 серпня 2020 року та постанова Полтавського апеляційного суду від 16 листопада 2020 року підлягають скасуванню, а провадження у справі – закриттю.
Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені
пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Згідно з частиною другою статті 414 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19–22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.
Наведеними положеннями процесуального закону визначено, що суд касаційної інстанції, виявивши допущені судом першої та/або апеляційної інстанції порушення норм процесуального права щодо правил предметної юрисдикції, скасовує такі рішення та закриває провадження у справі відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України незалежно від наявності та обґрунтованості доводів касаційної скарги.
У касаційній скарзі Міністерство оборони України навело доводи про порушення правил предметної юрисдикції, допущене під час розгляду судами цієї справи, проте не навело належних підстав касаційного оскарження судових рішень відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України. Зазначені недоліки не перешкоджають суду касаційної інстанції відповідно до положень частини третьої статті 400 ЦПК України їх усунути, оскільки, виявивши такі порушення норм процесуального права, допущені судами першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги 
(частина друга статті 414 ЦПК України).
Інші доводи касаційної скарги, що стали підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі, зокрема, посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування положень частини шостої статті 294 ЦПК України та частини другої статті 315 ЦПК України про встановлення факту належності особі довідки, зокрема, щодо підтвердження участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, не підлягають вирішенню та оцінці касаційним судом, оскільки вони є предметом перевірки суду касаційної інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд цієї справи.
Отже суди дійшли помилкового висновку про задоволення заяви Сметани І. П., оскільки зазначена справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, її належить розглянути виключно у порядку адміністративного судочинства у межах справи про оскарження рішення (дій) Управління соціального захисту населення Лубенської районної державної адміністрації Полтавської області про відмову у видачі посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, у зв`язку з чим провадження у справі потрібно закрити.
Враховуючи, що у цій справі заявник звернувся до суду із заявою про встановлення юридичного факту, не виклавши вимоги з приводу оскарження дій (рішень) суб`єкта владних повноважень, Верховний Суд вважає за доцільне роз`яснити Сметані І. П. право звернутися з відповідним позовом до суду адміністративної юрисдикції.
Керуючись пунктом 1 частини першої статті 255, статтями 409, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.
Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 17 серпня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 16 листопада 2020 року скасувати.
Провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради, Міністерство оборони України, закрити.
Роз`яснити Сметані Івану Павловичу право звернутися з відповідним позовом до суду адміністративної юрисдикції.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді:  	І. М. Фаловська В.М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. В. Сердюк В. А. Стрільчук