УХВАЛА
09 травня 2022 року                                                                                                              
м. Київ
 
справа № 462/5516/21
провадження № 51-1311 ск 22
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
 
розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Львівського апеляційного суду від 14 лютого 2022 року, якою вирок Залізничного районного суду м. Львова 
від 11 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишено без змін,
встановив:
За вироком Залізничного районного суду м. Львова від 11 жовтня 2021 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця Львівської області, жителя м. Львова, 
засуджено за: 
- ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України (далі – КК) із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; 
- ч. 3 ст. 309 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі 
на строк 4 роки; 
На підставі ст. 70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
уродженку та жительку м. Львова, 
засуджено за:
- ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі 
на строк 4 роки; 
- ч. 3 ст. 309 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі 
на строк 3 роки; 
На підставі ст. 70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Вирішено питання із заходами забезпечення кримінального провадження, речовими доказами та процесуальними витратами.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 15 листопада 2021 року постановлено виправити описки у мотивувальній та резолютивній частині 
вироку і вважати вірним призначення обвинуваченим ОСОБА_4 
та ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі без конфіскації майна. 
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 14 лютого 2022 року вказаний вирок залишено без змін. 
За вироком суду ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнано винними в тому, що ОСОБА_4 11 червня 2021 року у месенджері «Telegram» познайомився 
із невстановленою особою, яка використовує обліковий запис « ОСОБА_6 » 
та « ОСОБА_7 » і яка запропонувала йому здійснювати розповсюдження психотропних речовин на території м. Львова після оплати замовниками грошових коштів на попередньо створені електронні платіжні гаманці, шляхом розміщення розфасованих заборонених речовин у схованках та надсилання фотографій 
їх розміщення (так званих закладок) у публічних місцях. Будучи достовірно обізнаним щодо виду діяльності облікового запису « ОСОБА_6 » та « ОСОБА_7 », ОСОБА_4 запропонував ОСОБА_5 займатися зазначеною діяльністю, а саме, розповсюдженням психотропних речовин на території 
м. Львова, з метою систематичного отримання грошової винагороди, 
на що остання погодилася.
В подальшому, ОСОБА_4 діючи умисно, з корисливих мотивів, 
за попередньою змовою групою осіб з обвинуваченою ОСОБА_5 , чітко усвідомлюючи, що здійснює діяльність, пов`язану з незаконним розповсюдженням психотропних речовин в чаті «Rabota» та «Кот Кокос», у період часу з 24 квітня 
до 11 червня 2021 року вступив у злочинну змову із невстановленими особами, відповідальними за організацію та діяльність чату «Rabota» та «Кот Кокос». 
В подальшому 11 червня 2021 року вони отримали з метою збуту в поштоматі 
№ НОМЕР_1 , що за адресою: м. Львів, вул. Героїв УПА, 73, посилку, в якій знаходилось 150 згортків психотропної речовини PVP, яка відноситься до особливо небезпечних психотропних речовин.
Після цього, в цей же день, зберігаючи при собі згортки з вищевказаною речовиною, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 направились 
на громадському транспорті, здійснюючи їх перевезення, та закопали у різних місцях м. Львова 15 згортків так «закладок» із PVP, яка відноситься до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено, здійснили 
їх фотографування на мобільний телефон ОСОБА_4 , після чого були виявлені та зупинені працівниками поліції.
У касаційній скарзі прокурор ставить вимогу про скасування ухвали суду апеляційної інстанції щодо  ОСОБА_4 та ОСОБА_5 
та призначення нового розгляду в цьому суді з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного засудженим покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особам засуджених через м`якість.
На обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на те, що апеляційний 
суд, порушуючи ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), не надав належної оцінки доводам прокурора, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги. Зокрема, апеляційний суд, залишаючи без змін вирок суду першої інстанції в частині застосування до засуджених ст. 69 КК не навів переконливих мотивів ухвалення такого рішення, не надав об`єктивної та всебічної оцінки всім обставинам, які мають значення для призначення засудженим покарання, не розмежував і не вказав, які саме обставини справи і дані про особу є такими, що пом`якшують покарання, а які з них такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень.
Також зазначає, що апеляційний суд не вказав, у яких діях ОСОБА_4 
та ОСОБА_5 проявилась їх активність та ініціативність у сприянні правоохоронним органам, адже джерело отримання ними психотропних речовин не встановлено, особу, яка їх передала, не викрито і не затримано та жодних доказів засудженими не надано, що свідчить про відсутність щирості у каятті.
Крім того вказує, що апеляційним судом не враховано те, що ОСОБА_4 
та ОСОБА_5 незаконно придбали 150 згортків особливо небезпечної психотропної речовини, 15 з яких в один день повторно, за попередньою змовою незаконно перевезли та збули.
Поміж іншого прокурор посилається на відсутність будь якого обґрунтування щодо не призначення засудженим додаткового покарання у виді конфіскації майна, а також щодо речового доказу – мобільного телефону ОСОБА_4 , яким був знаряддям вчинення злочину та підлягав конфіскації. 
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов такої думки.
Висновок суду про доведеність винуватості  ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні  кримінальних правопорушень, за які їх засуджено, та кваліфікація їх дій у касаційній скарзі прокурором не оспорюються.
Відповідно до ст. 69 КК, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, 
з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче 
від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. 
На підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Положеннями ч. 1 ст. 438 КПК передбачено, що підставами для скасування 
або зміни судового рішення судом касаційної інстанції можуть бути лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість (ст. 414 КПК).
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.
Як убачається з ухвали суду апеляційної інстанції, такі твердження прокурора перевірялися під час перегляду кримінального провадження щодо 
 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в порядку апеляційної процедури. Апеляційний суд надав на них вичерпну відповідь і визнав їх необґрунтованими. 
Зокрема, суд апеляційної інстанції встановив, що призначаючи міру покарання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суд першої інстанції навів обґрунтовані мотиви такого рішенні та врахував ступінь тяжкості вчинених обвинуваченими кримінальних правопорушень, їх наслідки, дані про особи винних, які раніше не судимі, позитивно характеризуються за місцем проживання, на обліках у психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебувають, відсутність обставин, які обтяжують покарання і наявність обставин, що його пом`якшують 
та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ними кримінальних правопорушень, а саме: визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.
Крім того, як зазначено в ухвалі апеляційного суду, місцевим судом було враховано і те, що обвинувачений ОСОБА_4 є особою молодого віку, брав участь у антитерористичній операції на сході України, за що був нагороджений, 
а обвинувачена ОСОБА_5 є одинокою матір`ю, на утриманні якої перебуває малолітня донька.
Щире каяття як таке, характеризує суб`єктивне ставлення винного до вчиненого злочину, яке полягає в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль 
з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що склалася.
Під активним сприянням розкриттю злочину слід вважати надання особою органам досудового розслідування допомоги в установленні невідомих 
їм обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Сукупність зазначених вище обставин, колегія суддів апеляційного суду, як і суд першої інстанції, визнала такими, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кримінальних правопорушень і дають підстави для призначення останнім покарання 
із застосуванням положень ст. 69 КК, нижче від найнижчої межі, встановленої 
в санкціях статей, у виді позбавлення волі без конфіскації майна.
Поміж іншого судом першої інстанції вирішено питання із заходами забезпечення кримінального провадження, речовими доказами та процесуальними витратами відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства.
Підстав для сумніву у правильності висновків суду апеляційної інстанції немає.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Призначене засудженій  ОСОБА_4 та ОСОБА_5 покарання 
із застосуванням ст. 69 КК відповідає вимогам статей 50, 65 КК. Його не можна вважати явно несправедливим.
Таким чином, доводи касаційної скарги прокурора є необґрунтованими. 
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були 
би безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі не наведено.
Оскільки з наведених у касаційній скарзі прокурора мотивів убачається, що підстав для задоволення скарги немає, колегія суддів вважає за необхідне відмовити 
у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора.  
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу 
про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Львівського апеляційного суду від 14 лютого 2022 року, якою вирок Залізничного районного суду м. Львова від 11 жовтня 2021 року щодо 
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишено без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                                      ОСОБА_3