ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2022 року
м. Хмельницький

Справа № 686/19206/14-ц
Провадження № 22-ц/4820/814/22

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,
       секретар        судового засідання        Чебан О.М.,
       з участю        прокурора        Скрипнюк А.В.,
               представника відповідача        Остапчука О.О.,
               представника третьої особи        Костика О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом керівника Окружної прокуратури міста Хмельницького в інтересах держави в особі Хмельницької міської ради до ОСОБА_1 , Хмельницької районної державної адміністрації Хмельницької області, Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Хмельницькій області, треті особи - Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради, ОСОБА_2 , про визнання незаконними та скасування розпоряджень, скасування державного акту на право власності на земельну ділянку і його державної реєстрації за апеляційною скаргою першого заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 лютого 2022 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2014 року прокурор Хмельницького району Хмельницької області (далі - Прокурор) звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Головного управління Державного агентства земельних ресурсів України в Хмельницькій області (далі - Держземагенство) до ОСОБА_1 , Хмельницької районної державної адміністрації Хмельницької області (далі - Райдержадміністрація), Управління Державного агентства земельних ресурсів України в Хмельницькому районі Хмельницькій області, третя особа - Реєстраційна служба Хмельницького міськрайонного управління юстиції, про визнання незаконними та скасування розпоряджень, скасування державного акту на право власності на земельну ділянку і його державної реєстрації.
Прокурор зазначив, що розпорядженням Райдержадміністрації від 4 вересня 2009 року №1040/09-р надано дозвіл ОСОБА_1 на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право власності на земельну ділянку для ведення садівництва, садівниче товариство «Дубки» Давидковецької сільської ради, площею 0,06 га.
4 липня 2011 року розпорядженням Райдержадміністрація №1008/11-р затверджено технічну документацію та передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0600 га, розташовану в садівничому товаристві «Дубки», на території Давидковецької сільської ради, та призначену для ведення садівництва. На підставі цього розпорядження 25 листопада 2011 року ОСОБА_1 одержав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №204516, який зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №682508241002858.
Проведеною прокуратурою району перевіркою встановлено, що дані розпорядження та виданий на їх підставі державний акт є незаконними, підлягають скасуванню і визнанню недійсним з наступних підстав.
ОСОБА_1 приватизував земельну ділянку із земель Обслуговуючого кооперативу «Садівниче товариство «Дубки» на підставі внесення головою правління кооперативу ОСОБА_3 до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей про його членство в кооперативі. Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 лютого 2014 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України.
Оскільки ОСОБА_1 не був членом Обслуговуючого кооперативу «Садівниче товариство «Дубки» та отримав у власність земельну ділянку протиправно, то виданий йому державний акт на право власності на земельну ділянку є недійсним, а реєстрація цього державного акта підлягає скасуванню.
За таких обставин Прокурор просив суд:
визнати незаконним і скасувати розпорядження Райдержадміністрації від 4 вересня 2009 року №1040/09-р «Про надання дозволу громадянам на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для ведення садівництва» в частині надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою;
визнати незаконним і скасувати розпорядження Райдержадміністрації від 4 липня 2011 року №1008/11-р «Про затвердження технічної документації та передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення садівництва на території Давидковецької сільської ради»;
визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №204516 від 25 листопада 2011 року, виданий ОСОБА_1 , що зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №682508241002858, та скасувати його державну реєстрацію.

Процесуальні дії суду першої інстанції

Ухвалою від 10 грудня 2020 року суд залучив Головне управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Хмельницькій області (далі - Держгеокадастр) до участі у справі замість Держземагенства. Тією ж ухвалою суд залучив ОСОБА_2  до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
Ухвалою від 29 липня 2021 року суд у порядку заміни первісного позивача залучив до участі у справі Хмельницьку міську раду (далі - Рада).
Також суд виходив з того, що позов в інтересах держави пред`явлений керівником Окружної прокуратури м. Хмельницького (далі - Прокурор), а третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (замість Реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції), є Управління з питань реєстрації Ради.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 листопада 2014 року позов задоволено.
Визнано незаконним та скасовано розпорядження Райдержадміністрації №1040/09-р від 4 вересня 2009 року «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою, щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки для ведення садівництва в садовому товаристві «Дубки», в частині надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою.
Визнано незаконним та скасовано розпорядження Райдержадміністрації №1008/11-р від 4 липня 2011 року «Про затвердження технічної документації та передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення садівництва на території Давидковецької сільської ради».
Визнано недійсним виданий ОСОБА_1 державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №204516 від 25 листопада 2011 року, що зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів па право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №682508241002858, та скасовано його державну реєстрацію.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 липня 2020 року поновлено ОСОБА_1 строк для звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення, прийнято до розгляду цю заяву та призначено судове засідання з її розгляду.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 2 вересня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено. Скасовано заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницькій області від 19 листопада 2014 року та призначено справу до розгляду.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 лютого 2022 року в позові відмовлено.
Суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 у встановленому порядку набув право власності на спірну земельну ділянку, а Прокурор не довів заявлених вимог, у тому числі порушення права Ради як власника та користувача земельної ділянки, і не обрав ефективний спосіб захисту цивільного права.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі перший заступник керівника Хмельницької обласної прокуратури просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що письмові докази у справі та вирок суду у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_3 свідчать про незаконність безоплатної передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки у межах Обслуговуючого кооперативу «Садівниче товариство «Дубки». Оскільки ОСОБА_1 набув право власності на земельну ділянку обслуговуючого кооперативу з порушенням установленого законом порядку, зокрема без членства у ньому, то порушено право територіальної громади м. Хмельницького. Суд першої інстанції не дав належної оцінки зібраним доказам, не застосував преюдиційність вироку суду, не врахував правові позиції Верховного Суду та дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1  через свого представника, адвоката Остапчука О.О., подав письмові пояснення на апеляційну скаргу, в яких просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.
У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову, зазначивши, що  ОСОБА_1 набув право власності на земельну ділянку у незаконний спосіб, а він правомірно купив спірну земельну ділянку у ОСОБА_4 , який, у свою чергу, приватизував її на підставі відповідного наказу Держгеокадастру.
Рада, Держгеокадастр та Управління з питань реєстрації Ради не висловили своєї позиції щодо апеляційної скарги.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

Розпорядженням Райдержадміністрації від 4 вересня 2009 року №1040/09-р надано дозвіл 19 громадянам, у тому числі ОСОБА_1 , на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право власності на земельну ділянку для ведення садівництва, садівниче товариство «Дубки» на території Давидковецької сільської ради.
4 липня 2011 року розпорядженням Райдержадміністрації №1008/11-р затверджено технічну документацію із землеустрою та передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0600 га для ведення садівництва, садівниче товариство « Дубки » на території Давидковецької сільської ради.
На підставі цього розпорядження 25 листопада 2011 року ОСОБА_1 одержав державний акт серії ЯК №204516 на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер 6825082400:02:022:0102), зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №682508241002858.
Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 лютого 2014 року ОСОБА_3 засуджено за ч. 2 ст. 366 КК України. За вироком суду 2 липня 2009 року ОСОБА_3 , обіймаючи посаду голови Обслуговуючого кооперативу «Садівниче товариство «Дубки», вчинив службове підроблення, тобто склав і видав завідомо неправдиві документи про те, що ОСОБА_1 є членом кооперативу, які стали підставою для безоплатної передачі земельної ділянки у власність останнього.
ОСОБА_1 не був членом Обслуговуючого кооперативу «Садівниче товариство «Дубки», список яких затверджено розпорядженням Хмельницької міської адміністрації від 26 травня 1994 року №1360.

Застосовані норми права

Статтею 14 Конституції України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Відповідно до ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.
За змістом ст. 35 ЗК України громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва. Приватизація земельної ділянки громадянином - членом садівницького товариства здійснюється без згоди на те інших членів цього товариства. Використання земельних ділянок садівницьких товариств здійснюється відповідно до закону та статутів цих товариств.
В силу ч.ч. 1, 3 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:  а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;  б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;  в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Згідно з ч.ч. 1, 2, 6, 7 ст. 118 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.
Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.
Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.
Вибір місця розташування земельної ділянки та надання дозволу і вимог на розроблення проекту її відведення здійснюються у порядку, встановленому статтею 151 цього Кодексу.
Із положень ч.ч. 2, 5, 7, 10 ст. 151 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) слідує, що вибір місця розташування земельних ділянок здійснюють відповідні сільські, селищні, міські, районні, обласні ради, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, Кабінет Міністрів України відповідно до їх повноважень щодо вилучення та передачі (надання) цих ділянок.
До заяви (клопотання) додаються: а) обґрунтування необхідності вилучення (викупу) та/або відведення земельної ділянки; б) позначене на відповідному графічному матеріалі бажане місце розташування земельної ділянки з її орієнтовними розмірами; в) засвідчена нотаріально письмова згода землекористувача (землевласника) на вилучення (викуп) земельної ділянки (її частини) із зазначенням розмірів передбаченої для вилучення (викупу) земельної ділянки та умов її вилучення (викупу); г) копія установчих документів для юридичних осіб, а для громадянина - копія документа, що посвідчує особу.
Відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування згідно із своїми повноваженнями розглядає заяву (клопотання) і в тижневий строк з дня її реєстрації направляє її копії на розгляд територіальних органів виконавчої влади з питань земельних ресурсів, органів містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини, природоохоронних і санітарно-епідеміологічних органів, а також до відповідних територіальних органів виконавчої влади з питань лісового або водного господарства (у разі вилучення (викупу), надання, зміни цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення чи водного фонду).
Зазначені органи протягом трьох тижнів з дня одержання заяви (клопотання) надають відповідній сільській, селищній, міській, районній, обласній раді чи Кабінету Міністрів України, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевій державній адміністрації висновок про можливість відведення земельної ділянки для цілей, зазначених у заяві (клопотанні), граничні розміри земельної ділянки та її площу, склад угідь земель, вимоги щодо відведення земельної ділянки.
Після отримання висновків органів, зазначених у частині сьомій цієї статті, про можливість відведення земельної ділянки для цілей, зазначених у заяві (клопотанні), та рішення Верховної Ради України (у разі необхідності) відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування, згідно із своїми повноваженнями, у двотижневий строк розглядає матеріали вибору земельної ділянки і приймає рішення про затвердження зазначених матеріалів та надає дозвіл і вимоги на розроблення проекту відведення земельної ділянки або мотивоване рішення про відмову.
Як передбачено ч. 9 ст. 118 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
За загальним правилом, установленим статтею 126 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.
В силу п. «в» ч. 1 ст. 20 Закону України від 22 травня 2003 року №858-IV «Про землеустрій» (далі - Закон №858-IV) землеустрій проводиться в обов`язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі надання, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок.
За змістом ст. 25 Закону №858-IV (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) документація із землеустрою розробляється у вигляді програм, схем, проектів, спеціальних тематичних карт, атласів, технічної документації. Одними з видів документації із землеустрою є технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, та проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок.
Згідно з п. 1.1 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 4 травня 1999 року №43 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 4 червня 1999 року за №354/3647; далі - Інструкція), яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, право власності на землю і право постійного користування землею посвідчується державним актом: на право власності на земельну ділянку; на право постійного користування земельною ділянкою.
Із положень п.п. 1.12, 1.16, 1.17 Інструкції слідує, що складання державного акта на право власності на земельну ділянку або право постійного користування земельною ділянкою при передачі або наданні земельних ділянок громадянам, підприємствам, установам, організаціям та об`єднанням громадян всіх видів проводиться після перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки.
Технічна документація зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою включає: виписку з рішення відповідної ради або державної адміністрації про надання у постійне користування, передачу у власність або продаж земельної ділянки, договір відчуження земельної ділянки (договір купівлі-продажу, дарування, міни, інші цивільно-правові угоди), рішення суду;  технічне завдання на розробку технічної документації зі складання державного акта;  журнал польових вимірювань (крім випадків відчуження земельної ділянки із земель приватної власності);  кадастровий план земельної ділянки, складений за результатами зйомки; збірний кадастровий план суміжних землевласників і землекористувачів; відомість обчислення площі земельної ділянки; відомість обробки теодолітного ходу та вирахування координат поворотних точок меж земельної ділянки; експлікація земельних угідь згідно з формою 6-зем. 
До технічної документації зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою обов`язково додається копія справи щодо підготовки рішення про передачу земельної ділянки у приватну власність чи надання у постійне користування, або копія справи щодо підготовки рішення про продаж земельної ділянки.
Як передбачено п. 2.14 Інструкції державний акт на право власності на земельну ділянку складається у двох примірниках, підписується посадовими особами в такій послідовності: начальник державного органу земельних ресурсів, голова (керівник) органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади та особа, що здійснила реєстрацію акта. Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою складається у двох примірниках, підписується посадовими особами в такій послідовності: начальник державного органу земельних ресурсів та голова місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування.
Порядок ведення Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 9 вересня 2009 року №1021 (далі - Порядок), визначав на час виникнення спірних правовідносин процедуру ведення такої Книги (далі - Книга записів) як документа, який є власністю держави і складовою частиною державного реєстру земель та містить відомості про зареєстровані державні акти на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою та договори оренди (суборенди) землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок.
Відповідно до п.п. 10, 11 Порядку записи до розділів Книги записів вносяться при видачі документа, що посвідчує право на земельну ділянку, якими є державний акт на право власності на земельну ділянку, державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, договір оренди землі, договір суборенди землі та договір про внесення змін до договорів оренди та суборенди землі.
Дата внесення запису до розділу Книги записів є датою державної реєстрації документа, що посвідчує право на земельну ділянку.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України).
В силу ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом ст. 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності, тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як передбачено ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що громадяни та юридичні особи як суб`єкти права можуть набувати земельні ділянки державної або комунальної власності у приватну власність.
Приватизація земельних ділянок, у тому числі земельних ділянок для ведення індивідуального або колективного садівництва, здійснюється за відповідним рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування в межах їх компетенції. Право власності громадян на земельні ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. На час виникнення спірних правовідносин це право посвідчувалося державним актом.
Громадяни набувають у власність як земельні ділянки, що перебувають у їх користуванні, так і земельні ділянки, що відводяться їм із земель державної та комунальної власності.
Безоплатна передача у власність земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян, здійснюється відповідними органами державної виконавчої влади або органами місцевого самоврядування на підставі заяви користувача земельної ділянки, а також технічних матеріалів і документів, які підтверджують розмір цієї ділянки.
Натомість, одержання земельних ділянок із земель державної та комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації здійснюється відповідними органами після вибору місця розташування земельної ділянки та виготовлення проекту землеустрою з її відведення.
Для відведення земельної ділянки у власність громадянин подає відповідному органу державної виконавчої влади або органу місцевого самоврядування заяву про вибір місця розташування земельної ділянки, до якої додаються обґрунтування необхідності відведення земельної ділянки та графічні матеріали бажаного місця розташування земельної ділянки з її розмірами. Після погодження цих документів указаний орган розглядає матеріали вибору земельної ділянки та надає дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо її відведення. У подальшому орган державної виконавчої влади або орган місцевого самоврядування своїм рішенням затверджує проект землеустрою та передає земельну ділянку у власність громадянина.
На час виникнення спірних правовідносин державний акт на право власності на земельну ділянку складався та видавався відповідним органом державної виконавчої влади або органом місцевого самоврядування після перенесення меж цієї ділянки в натуру (на місцевості) та закріплення їх достроковими межовими знаками встановленого зразка відповідно до розробленого проекту землеустрою.
Підставою для складання державного акта на право власності на земельну ділянку є документи, на підставі яких орган державної виконавчої влади або орган місцевого самоврядування прийняв рішення про передачу земельної ділянки у приватну власність, а також технічна документація, яка включає ряд документів, у тому числі: виписку з указаного рішення, технічне завдання на розробку технічної документації зі складання державного акта, журнал польових вимірювань, кадастровий план земельної ділянки, збірний кадастровий план суміжних землевласників і землекористувачів, відомість обчислення площі земельної ділянки, відомість обробки теодолітного ходу та вирахування координат поворотних точок меж земельної ділянки, експлікація земельних угідь згідно з формою 6-зем.
У подальшому державний акт на право власності на земельну ділянку реєструвався у Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі та видавався власнику землі.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.
Преюдиційні обставини, тобто факти, установлені судовим рішенням, яке набрало законної сили, не потребують доказуванню.
Що ж до преюдиційних обставин, установлених вироком у кримінальному провадженні чи постановою у справі про адміністративне правопорушення, то вони є обов`язковими для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанова суду, лише в питанні чи мали місце неправомірні дії та чи вчинені вони цією особою. Усі інші обставини повинні бути доведені учасниками справи в загальному порядку.
Зібрані докази вказують на те, що ОСОБА_1 набув право власності на земельну ділянку площею 0,0600 га (кадастровий номер 6825082400:02:022:0102), розташовану за межами населених пунктів Давидковецької сільської ради Хмельницької районної ради Хмельницької області (на теперішній час - Ради), та призначену для ведення садівництва, як член Обслуговуючого кооперативу «Садівниче товариство «Дубки», хоча насправді він до таких не відносився.
Райдержадміністрація передала земельну ділянку у власність ОСОБА_1 на підставі підробленої довідки Обслуговуючого кооперативу «Садівниче товариство «Дубки» від 2 липня 2009 року №17/ст про те, що він є членом указаного садівничого товариства і має у користуванні земельну ділянку № АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 9).
Факт підроблення колишнім головою правління Обслуговуючого кооперативу «Садівниче товариство «Дубки» ОСОБА_3 вказаної довідки встановлено вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 лютого 2014 року (т. 1 а.с. 18-23), за яким останнього визнано винним у вчиненні службового підлогу. Ця обставина є обов`язковою для суду та не підлягає доказуванню.
Із указаного слідує, що ОСОБА_1 приватизував спірну земельну ділянку в порядку, передбаченому ч.ч. 1, 2 ст. 118 ЗК України, у зв`язку з чим на підставі технічної документація із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право на земельну ділянку, йому був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №204516 від 25 листопада 2011 року (т. 1 а.с. 64). Насправді Райдержадміністрація передала земельну ділянку у власність ОСОБА_1 відповідно до норм ч.ч. 6-9 ст. 118 ЗК України без складання відповідного проекту землеустрою щодо її відведення.
Отже, ОСОБА_1 набув право власності на земельну ділянку з порушенням вимог закону.
Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 лютого 2014 року не створює преюдиційності цієї обставини та є обов`язковим для цивільного суду лише з питань чи мало місце підроблення ОСОБА_3 довідки Обслуговуючого кооперативу «Садівниче товариство «Дубки» від 2 липня 2009 року №17/ст, на підставі якої Райдержадміністрація передала земельну ділянку у власність ОСОБА_1 .
Посилання заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури в апеляційній скарзі на правові висновки, висловлені Верховним Судом у постановах від 7 квітня 2021 року (справа №361/6333/18), від 26 листопада 2019 року (справа №922/643/19), від 30 квітня 2020 року (справа №234/13165/17), від 18 квітня 2018 року (справа №753/11000/14-ц), від 19 грудня 2019 року (справа №520/11429/17) щодо преюдиційності та звільнення від доказування є безпідставними, оскільки в цих справах і справі, яка переглядається судом апеляційної інстанції, встановлені різні обставини.
Так, за обставинами справи №361/6333/18 Верховний Суд у постанові від 7 квітня 2021 року погодився з доводами касаційної скарги про те, що ухвала суду про закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою потерпілого від приватного обвинувачення не належить до преюдиційних рішень, передбачених частиною шостою статті 82 ЦПК України, у той час як у справі, що переглядається судом апеляційної інстанції Прокурор посилався на преюдиційність вироку суду.
Також не можуть бути застосовані правові висновки, висловлені Верховним Судом у справах №922/643/19, №234/13165/17, №753/11000/14-ц, №520/11429/17, оскільки ці висновки стосуються преюдиційних обставин, встановлених рішеннями в інших господарській і цивільних справах (частина четверта статті 82 ЦПК України).
Право на звернення до суду гарантується чинним законодавством і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право порушується, не визнається або оспорюється.
Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Порушене право має бути захищене у спосіб, який установлений законом.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Саме до цього зводяться правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 5 червня 2018 року у справі №338/180/17 та від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц.
Відтак застосування судом того чи іншого способу захисту має призводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 6 квітня 2021 року у справі №910/10011/19). Тобто у кінцевому результаті ефективний спосіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Прокурором заявлено позов про визнання незаконними та скасування розпоряджень Райдержадміністрації про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку технічної документації із землеустрою, затвердження цієї документації та передачі земельної ділянки у власність останнього. Також Прокурор просив суд визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_1 і скасувати державну реєстрацію цього акта.
На думку Прокурора, спірна земельна ділянка передана у власність ОСОБА_1 з порушенням норм чинного законодавства.
Водночас Прокурор не заявляє вимог про витребування земельної ділянки у ОСОБА_1 або про скасування набутого ним права власності на земельну ділянку.
Обраний Прокурором спосіб захисту щодо оспорювання рішень органу державної влади та документа, що посвідчує відповідне право, не є ефективним, оскільки задоволення цих вимог не може призвести та не призведе до захисту чи відновлення порушеного речового права держави (у разі його наявності), зокрема повернення земельної ділянки у державну власність (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16 і від 29 травня 2019 року у справі №367/2022/15-ц).
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позов Прокурора не підлягає задоволенню, оскільки позивачем обрано неефективний спосіб захисту цивільного права.
Висновки суду першої інстанції про правомірність набуття ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку та відсутність порушення права держави на землю є помилковим, однак ця невідповідність не вплинула на правильність вирішення спору, тому в силу ч. 2 ст. 376 ЦПК України рішення суду не може бути скасоване.

3.        Висновки суду апеляційної інстанції та межі розгляду справи

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням вимог закону, внаслідок чого підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури залишити без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 лютого 2022 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 3 червня 2022 року.

Судді:        О.І. Ярмолюк

       Л.М. Грох

       Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції - Стефанишин С.Л.
Доповідач - Ярмолюк О.І.                                                        Категорія 47