Справа № 152/677/21
Провадження № 22-ц/801/711/2022
Категорія: 53
Головуючий у суді 1-ї інстанції Заярний А. М.
Доповідач:Сопрун В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2022 року	Справа № 152/677/21	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого Сопруна В.В.,
суддів Войтка Ю.Б., Стадника І.М., 
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №152/677/21 за позовом  ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_2  до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, 
за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 26 січня 2022 року, яке ухвалене суддею Заярним А.М. в Жмеринському міськрайонному суді Вінницької області, повний текст складено 26 січня 2022 року, 

в с т а н о в и в :

В травні 2021 року  ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, мотивуючи позовні вимоги тим, що 19 квітня 2020 року водій автомобіля марки «ВАЗ 21093», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння допустив зіткнення з мопедом під керуванням ОСОБА_4 , внаслідок чого останній загинув на місці ДТП. Відповідальність водія автомобіля на момент ДТП застрахована не була.
27 липня 2020 року на адресу відповідача було направлено заяву про виплату страхового відшкодування із долученням необхідних для прийняття рішення документів. Загальна сума вимоги за шкоду, заподіяну утриманцю смертю ОСОБА_4 , була заявлена в сумі 170028 грн.
03 грудня 2020 року відповідачем на адресу представника позивача по довіреності ТОВ «ЮК «Центр автовиплат поліс» було надіслано лист, відповідно до якого наголошено про необхідність долучення документів з відповідним переліком.
05 квітня 2021 року на адресу відповідача направлено заяву про виплату з відповідними документами та в подальшому 05 травня 2021 року направлено досудову вимогу про виплату страхового відшкодування із зазначенням підстав для проведення виплат.
14 травня 2021 року Моторно (транспортне) страхове бюро України повідомило про відмову у сплаті страхового відшкодування із посиланням на добровільну виплату винуватцем ДТП збитків, з чим позивач не погоджується, вважає таку відмову незаконною. 
Рішення відповідача про відмову у виплаті страхового відшкодування  суперечить нормам законодавства та порушує Конституційні права позивача, адже добровільне відшкодування моральної шкоди винуватцем ДТП не є причиною відмови виплати страхового відшкодування у вигляді матеріальної шкоди. Для цього позивачі звернулися  з вимогою до страховика, та заяву на виплату страхового відшкодування було подано особою з відповідними повноваженнями на представництво.
Таким чином, позивач просила стягнути з відповідача на користь  ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_2  страхове відшкодування на утримання в розмірі 170028 грн; пеню з розрахунку  подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 419,25 грн, 3% річних  у розмірі 83,85 грн та судові витрати на правничу допомогу.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 26 січня 2022 року позов задоволено.
Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 страхове відшкодування на утримання у розмірі 170028 грн, 419,25 грн - пеня, 83,85 грн - три відсотки річних та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн.
Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь держави судовий збір в розмірі 2270 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Моторне (транспортне) страхове бюро України подало апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним та необґрунтованим, судом не повною мірою з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права. Просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі. 

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 23 березня 2022 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що в результаті ДТП помер чоловік та батько дитини позивача, а тому відшкодування шкоди підлягає за рахунок відповідача відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 1200 ЦК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 27 липня 2020 року позивач звернулась до Моторного (транспортного) страхового бюро України (надалі - МТСБУ) з заявою про виплату страхового відшкодування для доньки потерпілого ОСОБА_2 внаслідок загибелі під час ДТП ОСОБА_4 (а.с.5). 

До заяви було додано: копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 1202002000000160 від 19 квітня 2020 року; копію свідоцтва про смерть ОСОБА_4 серії НОМЕР_2 ; копію довідки про склад сім`ї; копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 ; копію свідоцтва про одруження ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ; копію свідоцтва про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_4 ; копію паспорта ОСОБА_2 ; копію паспорта ОСОБА_1 та копії карток платників податків; копію довіреності від 21 липня 2020 року, відповідно до якої  ОСОБА_1 уповноважте ТОВ ЮК «ЦЕНТР АВТОВИПЛАТ ПОЛІС» в особі Шелепінського О.М. та ОСОБА_6 здійснювати представництво її інтересів  по факту дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 19 квітня 2020 року, в результаті якої загинув ОСОБА_4 у всіх підприємствах організаціях, установах (а.с.5 – 16).

У відповідь на заяву ТОВ ЮК «ЦЕНТР АВТОВИПЛАТ ПОЛІС» листом за №3.1-01-б/36251 від 03 грудня 2020 року МТСБУ повідомило, що для необхідності отримати відшкодування шкоди, пов`язаної з втратою годувальника необхідно надати вказаний в листі перелік документів, зокрема заяву про страхове відшкодування від дитини загиблого, погоджену підписом опікуна або одного з батьків, що здійснює догляд за дітьми та написом «не заперечую», після їх отримання МТСБУ повернеться до розгляду питання щодо відшкодування шкоди (а.с.17).

Відповідно до копії заяви ОСОБА_2 , яка діє за згодою законного представника ОСОБА_1 , адресованої МТСБУ від 05 квітня 2021 року про долучення документів та виплати страхового відшкодування, ОСОБА_2 просила здійснити виплату страхового відшкодування, заява підписана неповнолітньою ОСОБА_2 , погоджена відміткою «не заперечую» ОСОБА_1 . До заяви було додано: копію вироку Шаргородського районного суду Вінницької області від 30 грудня 2020 року відносно ОСОБА_7 по факту ДТП, в результаті якого загинув ОСОБА_4 ;  копію ухвали Вінницького апеляційного суду від 12 березня 2021 року; заяву-відмову ОСОБА_8 від належної їй частки  страхового відшкодування; копію паспорта та ідентифікаційного коду ОСОБА_8 та свідоцтво про смерть ОСОБА_9 , банківські реквізити ОСОБА_2 (а.с.18 – 34).

Листом №3-01-а/13682 від 15 квітня 2021 року МТСБУ, адресованого ТОВ ЮК «ЦЕНТР АВТОВИПЛАТ ПОЛІС» повідомлено про відмову у відшкодуванні шкоди по причині відшкодування завданої шкоди ОСОБА_3 та відсутності претензій ОСОБА_2 до останнього, що встановлено вироком суду від 30 січня 2020 року (а.с.35).

У відповідь на досудову вимогу представника позивача ТОВ ЮК «ЦЕНТР АВТОВИПЛАТ ПОЛІС» Шелепінського О.М. щодо виплати страхового відшкодування від 05 травня 2021 року (а.с.36 – 37), листом МТСБУ за №3-01-б/17024 від 14 травня 2021 року повідомлено про відсутність підстав для перегляду попередньо прийнятого рішення, викладеного у листі №3.1-01-а/13682 від 15 квітня 2021 року про відмову у здійсненні відшкодування утриманцю у зв`язку з втратою годувальника по причині відшкодування шкоди винуватцем ДТП (а.с.38).

Як вбачається з копії довіреності від 02 квітня 2020 року ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 представляти її інтереси по факту ДТП, що мала місце 19 квітня 2020 року на автодорозі м. Шаргород, в результаті якої загинув ОСОБА_4 (а.с.88).

07 травня 2020 року представником ОСОБА_1 – ОСОБА_11 повідомлено про ДТП МТСБУ та надано заяву про виплату страхового відшкодування  (а.с.89).

Повідомленнями від 20 травня 2020 року та 11 серпня 2020 року ОСОБА_11 МТСБУ повідомлено про необхідність надання документів для отримання відшкодування, втому числі заяви від дитини загиблого та ряд інших необхідних документів (а.с.90 – 91).

Як вбачається з копії заяви, посвідченої приватним нотаріусом Жмеринського районного нотаріального округу Вінницької області Дешева Н.О. претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_3 відносно ДТП, яка сталась 09 квітня 2020 року не має так як між сторонами досягнуто  повне примирення та потерпілій стороні відшкодована заподіяна шкода у повному обсязі (а.с.100). Згідно копії заяви ОСОБА_2 , остання від позовних вимог до ОСОБА_3 про стягнення коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, відмовилась (а.с.101).

Статями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За загальним правилом, передбаченим ст.1166 ЦК України, шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у п. 8 постанови від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішені спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Завдання потерпілому шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання, в якому праву потерпілого вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок особи, яка завдала шкоди.
Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Частиною 1 статті 1200 ЦК України  передбачено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).
Страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в ДТП, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюється у порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV.

У пункті 1.3 ст.1 Закону № 1961-IV визначено, що потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Згідно із ст.6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пункту 39.1 статті 39 Закону № 1961-IV Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Підпунктом а) пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961-IV передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Згідно із пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 23.1 статті 23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Статтею 27 Закону № 1961-IV визначено порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого.

Пунктом 27.1 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV визначено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Судом встановлено, шо згідно Закону України «Про Держаний бюджет України на 2020 рік» розмір мінімальної заробітної плати на день настання страхового випадку 19 квітня 2020 року становив 4723 гривні.

Пунктом 27.5 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати

Статтею 35 Закону №1961-IV передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до п.35.2. вказаного Закону до заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

Позивачем на адресу МТСБУ були направлені усі необхідні документи, підтверджуючі факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання, а також ті, що підтверджують перебування неповнолітньої ОСОБА_2 на утриманні у загиблого в ДТП ОСОБА_4 .

Рішення МТСБУ про відмову у здійсненні відшкодування на утримання неповнолітньої ОСОБА_2 ґрунтується виключно на заявах потерпілих, наданих в рамках кримінального провадження, відповідно до яких останні повідомляють про відсутність претензій морального характеру до винуватця ДТП ОСОБА_3 .
Позивач, заперечуючи такі доводи, вказала, що відшкодування саме моральної шкоди винуватцем ДТП ОСОБА_3 була  добровільною, а потерпілі обрали як спосіб здійснення свого права на одержання матеріальної шкоди – звернення до страховика МТСБУ, який зобов`язаний здійснити страхове відшкодування утриманцю ОСОБА_2 в силу ст. 41 Закону № 1961-IV.

Колегія суддів, звертає увагу, що незалежно від виду наслідку заподіяної шкоди (життю, здоров`ю та/або майну потерпілого), страховий випадок є єдиним, і під ним розуміється саме ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу.

Статті 32, 37 Закону № 1961-IV містять виключний перелік випадків, за яких страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду чи може відмовити у виплаті страхового відшкодування (регламентної виплати).

Разом з тим, положення ст. 37 Закону №1961-IV, які регламентують підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування, не містять такої підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування, як попереднє часткове відшкодування винною особою моральної шкоди, як і ніші підстави, на які посилається апелянт.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Аргументи апеляційної скарги про те, що судом не досліджено обставини відшкодування ОСОБА_3 заподіяної шкоди потерпілій не спростовують висновків суду, оскільки у даному випадку висловлена у кримінальній справі думка потерпілих про відсутність претензій до обвинуваченого у вчиненні ДТП, не можуть впливати на звільнення від відповідальності щодо відшкодування матеріальної шкоди згідно вимог статей 1187, 1200 ЦК України.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками суду про наявність підстав для відшкодування позивачу матеріальної шкоди в розмірі 170 028 грн (36 мінімальних заробітних плат х 4723 грн), завданої смертю чоловіка ОСОБА_4 - батька неповнолітньої дитини ОСОБА_2 .

Крім того, є безпідставними доводи апеляційної скарги, що неповнолітня донька ОСОБА_2 не перебувала на утриманні померлого батька ОСОБА_4 , зазначене спростовується матеріалами справи. При цьому ч.1 ст. 1200 ЦК України  передбачено, що шкода відшкодовується дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).

Спростовуються доводи апеляційної скарги, щодо дольового відшкодування матеріальної шкоди по кількості потерпілих, так як ОСОБА_1 , ОСОБА_17 на утриманні ОСОБА_4 не перебували, перебувала лише донька ОСОБА_2 , а тому суд першої інстанції правильно прийшов до висновку щодо стягнення 170028 грн на користь позивача, відповідно до пункту 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо стягнення пені та трьох відсотків.

Відповідно до п.36.1. ст.36 Закону № 1961-ІV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Згідно із п.36.2. ст.36 Закону № 1961-ІV страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: - у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, - у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Пунктом 36.5. ст.36 Закону № 1961-ІV передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», положення статті 625 ЦК України не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних зобов`язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК).

Пунктом 21 цієї ж постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК).

Судом встановлено, що відповідач безпідставно відмовив у виплаті відшкодування утриманцю, отже прострочення такої виплати відбулося з вини відповідача, тому наявні підстав для відповідальності останнього згідно із п.36.5 ст.35 Закону № 1961-ІV та ч.2 ст.625 ЦК України у вигляді стягнення пені, трьох відсотків річних за допущені дні прострочення.

Із розрахунку заявлених позовних вимог вбачається, що період прострочення зобов`язання з 15 травня 2021 року по 20 травня 2021 року, що узгоджується з вимогами ст.36 Закону № 1961-ІV, оскільки рішення про відмову у відшкодуванні шкоди відповідачем прийнято 14 травня 2021 року. Термін прострочення зобов`язання складає 6 днів.

Отже, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що відповідач має сплатити на користь позивача за період з 15 травня 2021 року по 20 травня 2021 року, пеню в розмірі 419,25  грн, 3 % річних в розмірі 83,85 грн.

Крім того, є необґрунтованими доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції при розгляді справи вийшов за межі позовних вимог. 

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин; законності та обґрунтованості рішення суду ці доводи не спростовують.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині щодо стягнення страхового відшкодування, пені трьох відсотків, отже рішення суду першої інстанції є законним, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Разом з тим, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про стягнення з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 2270 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпунктом 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна позову становить 170531,10 грн, а тому судовий збір має становити 1705,31 грн (170531,10 грн х 1%). 

Таким чином рішення суду в частині стягнення судового збору підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції помилково стягнув 2270 грн, замість 1705,31 грн. 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити частково.
Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 26 січня 2022 року в частині стягнення судового збору скасувати та ухвалити нове.
Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь держави судовий збір в розмірі 1705,31 грн. 
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 20 квітня 2022 року.

Головуючий                                  Сопрун В.В.

Судді                                          Войтко Ю.Б.
                                       
                                                               Стадник І.М.