УХВАЛА

26 травня 2022 року 
м. Київ

Cправа № 904/1169/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Банаська О. О. - головуючого, Білоуса В. В., Пєскова В. Г.,
за участю секретаря судового засідання Солоненко А. В.

учасники справи не з`явились

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери"
про ухвалення додаткового рішення 

у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроінд"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАН"
про визнання банкрутом

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст і підстави наведених у заяві вимог та заперечень відповідача

1. Господарським судом Дніпропетровської області здійснюється провадження у справі 904/1169/17 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроінд" (далі - ТзОВ "Агроінд") до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАН" (далі - ТзОВ "ЛАН", боржник) про банкрутство.

2. Постановою від 12.12.2018 Господарський суд Дніпропетровської області припинив процедуру розпорядження майном ТзОВ "ЛАН"; визнав боржника банкрутом та відкрив ліквідаційну процедуру; ліквідатором ТзОВ "ЛАН" призначив арбітражного керуючого Гольчанського Г. С.
3. Ухвалою від 27.03.2019 Господарський суд Дніпропетровської області призначив ліквідатором ТзОВ "ЛАН" арбітражного керуючого Лукашука В. В.

4. 06.06.2019 ліквідатор ТзОВ "ЛАН" арбітражний керуючий Лукашук В. В. звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області в межах справи     № 904/1169/17 про банкрутство ТзОВ "ЛАН" із заявою від 06.06.2019                         № 02-02/61 до ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) про спростування майнових дій, в якій просить суд: спростувати майнові дії боржника - ТзОВ "ЛАН" по зверненню стягнення на предмети забезпечення              по кредитному договору від 12.01.2012 № DNY0LOKO1213, що належать                     Селянському (фермерському) господарству "Світлана"; визнати недійсним договір купівлі-продажу сільськогосподарської техніки № 1 від 26.11.2018, укладений між ТзОВ "ЛАН" та ОСОБА_1 ; визнати недійсним договір            купівлі-продажу нерухомого майна № 2 від 10.12.2018, укладений між                    ТзОВ "ЛАН" та ОСОБА_1 .

5. Заява ліквідатора ТзОВ "ЛАН" - арбітражного керуючого Лукашука В. В. мотивована відчуженням боржником рухомого майна та нерухомого майна, а саме комплексу, виробничої бази фермерського господарства за адресою АДРЕСА_1 , за цінами значно нижчими від ринкових, в той час як майна боржника було недостатньо для задоволення вимог кредиторів, що є підставою                     для спростування майнових дій боржника та визнання договорів                        купівлі-продажу такого майна недійсними за  статтею 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". 

6. ОСОБА_1 щодо вимог заяви ліквідатора заперечує зазначаючи, зокрема, що договори купівлі продажу спірного майна від № 26.11.2018 № 1 та від 10.12.2018 № 2 укладені з боржником у відповідності до норм діючого законодавства України та ним сплачено повну вартість придбаного майна, а відсутність оформлення права власності на придбане у ТзОВ "ЛАН" майно зумовлена обставинами зміни арбітражних керуючих у справі № 904/1169/17.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

7. Ухвалою від 15.09.2020 Господарський суд Дніпропетровської області задовольнив частково заяву ліквідатора боржника Лукашука В. В. до                  ОСОБА_1 про спростування майнових дій; спростував майнові дії ТзОВ "ЛАН" по зверненню стягнення на предмети забезпечення по кредитному договору               від 12.01.2012, які належать СФГ "Світлана"; визнав недійсним договір               купівлі-продажу сільськогосподарської техніки № 1 від 26.11.2018, укладений між ТзОВ "ЛАН" в особі арбітражного керуючого Гапоненка Р. І. та ОСОБА_1 ; визнав недійсним договір купівлі-продажу сільськогосподарської техніки № 2 від 10.12.2018, укладений між ТзОВ "ЛАН" в особі арбітражного керуючого Гапоненка Р. І. та ОСОБА_1 ; стягнув з ОСОБА_1 на користь ТзОВ "ЛАН" судовий збір у сумі 1 921,00 грн; стягнув з Гапоненка Р. І. на користь ТзОВ "ЛАН" судовий збір у сумі 1 921,00 грн.

Заміна кредитора у справі про банкрутство правонаступником

8. Постановою від 23.09.2019 Центральний апеляційний господарський               суд замінив кредитора у справі у справі № 904/1169/17 про банкрутство             ТзОВ "ЛАН" - Публічне акціонерне товариство "Національні інвестиції" на нового кредитора - Товариство з обмеженою відповідальністю "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери" (далі - ТзОВ "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери").

9. ТзОВ "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери" не погодившись із ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2020 оскаржило її в апеляційному порядку.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції, прийнятої під час первинного розгляду справи

10. 08.02.2021 Центральний апеляційний господарський суд прийняв постанову, якою (з урахуванням ухвали від 22.02.2021 про виправлення описки) задовольнив частково апеляційну скаргу ТзОВ "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери" (кредитора у справі згідно постанови Центрального апеляційного господарського суду від 23.09.2019); скасував ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2020 у справі № 904/1169/17 в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна № 2 від 10.12.2018, укладеного між ТзОВ "ЛАН" та                ОСОБА_1 ; в задоволенні заяви ліквідатора від 06.06.2019 в цій частині відмовив; в іншій частині ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2020 у справі № 904/1169/17 залишив без змін.

Короткий зміст постанови суду касаційної інстанції, прийнятої під час первинного розгляду справи

11. Постановою від 14.07.2021 Верховний Суд задовольнив частково касаційну скаргу ТзОВ "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери"; постанову Центрального апеляційного господарського суду від 08.02.2021               (з урахуванням ухвали від 22.02.2021 про виправлення описки) у справі                   № 904/1169/17 в частині спростування майнових дій боржника залишив без змін; постанову Центрального апеляційного господарського суду від 08.02.2021 у справі № 904/1169/17 в частині розгляду доводів апеляційної скарги про розподіл судових витрат, здійснених ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2020 скасував з мотивів ненадання судом апеляційної інстанції оцінки доводам скаржника про те, що Гапоненко Р. І. не є стороною/учасником у даних правовідносинах; справу № 904/1169/17 в скасованій частині передав на новий розгляд до Центрального апеляційного господарського суду.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції за результатами нового апеляційного розгляду справи

12. 18.11.2021 Центральний апеляційний господарський суд прийняв постанову у справі № 904/1169/17, якою задовольнив частково апеляційну скаргу                   ТзОВ "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2020 у справі                     № 904/1169/17; ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області                   від 15.09.2020 у справі №904/1169/17 в частині розподілу судових витрат змінив, виклавши абзаци 5 та 6 її резолютивної частини у наступній редакції: "Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ "ЛАН" судовий збір за подання заяви № 02-02/61 від 06.06.19 про спростування майнових дій в сумі 1 921,00 грн". Стягнув з ТзОВ "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери" на користь ТзОВ "ЛАН" витрати на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції в розмірі 4 500,00 грн.

Короткий зміст постанови суду касаційної інстанції за результатами нового розгляду справи

13. 03.02.2022 Верховний Суд прийняв постанову, якою задовольнив частково касаційну скаргу ТзОВ "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери"; постанову Центрального апеляційного господарського суду                      від 18.11.2021 у справі № 904/1169/17 змінив в частині стягнення з                                        ТзОВ "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери" витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції в розмірі 4 500,00 грн,  виклавши її мотивувальну частину щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції в редакції цієї постанови, а абзац четвертий резолютивної частини в такій редакції: "Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ "ЛАН" 4 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції".

Короткий зміст та підстави заяви ТзОВ "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери"

14. 10.02.2022 до Верховного Суду від ТзОВ "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери" надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат (витрати на професійну правничу допомогу), понесених заявником під час розгляду справи за поданою ним касаційною скаргою.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

15. Від учасників справи заяв (заперечень, клопотань) щодо заяви позивача про розподіл судових витрат не надійшло.

Рух заяви у суді касаційної інстанції

16. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду заяви у справі № 904/1169/17 визначено колегію суддів Верховного Суду у складі: Банаська О. О. - головуючого, Білоуса В. В., Пєскова В. Г., що підтверджується протоколом передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 10.02.2022.

17. Ухвалою від 11.02.2022 Верховний Суд прийняв заяву ТзОВ "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери" до провадження та призначив її до розгляду на 17.02.2022.

18. 17.02.2022 судове засідання не відбулось у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Банаська О. О. у період з 15.02.2022 до 25.02.2022.

19. Разом з тим, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

20. Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14.03.2022 № 133/2022 частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

21. Відповідно до наказу Голови Верховного Суду від 02.03.2022 № 29/0/8-22 "Про встановлення особливого режиму роботи Верховного Суду в умовах воєнного стану" з 02.03.2022 встановлено особливий режим роботи Верховного Суду в умовах воєнного стану та запроваджено організаційні заходи, згідно яких тимчасово зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу до усунення обставин, які в умовах воєнної агресії проти України зумовлюють загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів, суддів і працівників апарату Верховного Суду; встановлено, що судді Верховного Суду здійснюють свої повноваження дистанційно.

22. Наказом Голови Верховного Суду від 29.03.2022 № 33/0/8-22 "Про припинення здійснення суддями Верховного Суду своїх повноважень дистанційно" припинено здійснення суддями Верховного Суду своїх повноважень дистанційно.

23. 12.04.2022 Верховний Суд постановив ухвалу, якою призначив розгляд заяви ТзОВ "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери" у розумний строк з урахуванням зазначених вище обставин на 26.05.2022; довів до відома учасників справи, що явка їх представників в судове засідання не є обов`язковою.

24. У судове засідання 26.05.2022 учасники справи не з`явилися. 

25. Будь-яких заяв, клопотань від учасників справи щодо неможливості ними забезпечити участь в судовому засіданні та реалізувати свої процесуальні права станом на час розгляду заяви  ТзОВ "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери" до суду касаційної інстанції не надходило.

26. Суд зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення справи у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).

27. Участь представників учасників справи в судовому засіданні, призначеному ухвалою від 12.04.2022 обов`язковою не визнавалась про що безпосередньо доводилось до відома учасників справи у пункті 3 резолютивної частини ухвали суду. До того ж у пункті 6 резолютивної частини ухвали учасників справи було повідомлено про можливість участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції, у тому числі поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та про можливість подати процесуальні документи (заяви, клопотання, скарги, відзиви тощо).

28. З урахуванням наведеного, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про можливість розгляду заяви                    ТзОВ "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери" у справі     № 904/1169/17 за відсутності учасників справи.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Мотиви з яких виходить суд та застосовані положення законодавства

29. Відповідно до статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. 

30. Згідно зі статтею 16 Господарського процесуального кодексу України                  (далі - ГПК України) учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

31. Інститут представництва в господарському процесі урегульовано нормами статей 56 - 61 ГПК України.

32. Частиною першою статті 56 ГПК України визначено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

33. Згідно з частиною другою статті 56 ГПК України особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.

34. Тлумачення змісту частин першої та другої статті 56 ГПК України із застосуванням філологічного та логічного способів інтерпретації приводить до висновку, що зазначені особи беруть участь у судовому процесі особисто та/або через представника й таке розуміння наведених норм передбачає: а) особисту участь особи в судовому процесі та її представника; б) особисту участь особи в судовому процесі або її представника.

35. Тобто вжитий в частині першій статті 56 ГПК України термін "самопредставництво" не слід розуміти буквально як окремий вид представництва, адже подібний підхід до інтерпретації наведеної норми зумовлює участь особи в одному й тому самому процесі в декількох процесуальних статусах, що не відповідає принципу "процесуальної несумісності" відповідно до якого особа не може бути одночасно і учасником справи і своїм представником як учасника.

36. В аспекті порушуваного питання слід звернутися до рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 8.04.1999 № 3-рп/99 в якому Конституційний Суд України, досліджуючи питання представництва прокуратурою України інтересів держави в суді, зазначив, що за правовою природою представництво в суді є правовідносинами, в яких одна особа (представник) на підставі певних повноважень виступає від імені іншої особи (довірителя) і виконує процесуальні дії в суді в її інтересах, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для неї права та обов`язки.

37. Звідси вбачається, що закріплений у наведеній нормі термін "самопредставництво" полягає у "самоучасті" особи у справі, участь у справі особи без представника та захисті своїх прав, оскільки на відміну від зазначеного раніше представництво полягає у представленні іншою особою інтересів учасника справи перед судом. 

38. На підтвердження такого тлумачення свідчить також граматичний аналіз змісту процесуального представництва, що містить означена норма, який передбачає саме можливість "брати участь" особи в судовому процесі, а не представляти себе в суді.

39. Отже приписи частини першої статті 56 ГПК України не передбачають участі особи в судовому процесі як представника самої себе.

40. Частинами першою, другою статті 2 ГПК України визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

41. Відповідно до частини першої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

42. Тобто кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань у судовому порядку.

43. Проте, слід враховувати, що право подання позову, заяв (клопотань), скарг як і вчинення інших процесуальних дій у справі (в т.ч. звернення до суду з заявою про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу) має межі, оскільки суб`єктивне право є міра свободи, міра можливої поведінки правомочної особи в правовідносинах. 

44. Тож будь-які дії учасника справи та його представника в судовому процесі повинні чітко відповідати процесуальним нормам. Однак досить часто їх метою можуть бути зовсім інші цілі, які не співпадають із тими завданнями, які стоять перед судовим процесом.

45. Господарське процесуальне законодавство містить застереження щодо заборони учасникам судового процесу зловживати наданими їм процесуальними правами.

46. Частиною першою статті 43 ГПК України визначено, що учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

47. Принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. 

48. Під добросовісністю у процесуальних правовідносинах необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників процесу, заборону зловживати наданими правами. 

49. Обов`язок добросовісного користування процесуальними правами передбачає їх використання не на шкоду іншим учасникам справи, а також не всупереч завданням господарського судочинства. 

50. Отже добросовісність при реалізації процесуальних прав і повноважень включає в себе, зокрема, неприпустимість зловживання своїм правом, яку пунктом 11 частини третьої статті 2 ГПК України віднесено до однієї з основних засад (принципів) господарського судочинства.

51. Такі ж положення закріплені в частині першій статті 43 ГПК України, яка визначає, що зловживання процесуальними правами не допускається. 

52. Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/1873/17).

53. Відповідно до частини другої статті 43 ГПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;          4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

54. Перелік дій, що можуть бути визнані за статтею 43 ГПК України зловживанням процесуальним права не є вичерпним.

55. Оскільки перелік дій наведених у частині другій статті 43 ГПК України, не є вичерпним, то суд може визнати зловживанням процесуальними правами також інші дії, які мають відповідну спрямованість.

56. Чинний ГПК України не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій сторони у справі щодо подання скарги, заяви, клопотання як зловживання, однак очевидно, що під такими діями можна розуміти таку реалізацію стороною своїх процесуальних прав внаслідок якої виникають підстави для залишення без розгляду або повернення скарги, заяви, клопотання.

57. Зловживання - це особливий різновид процесуального порушення, що полягає у зловживанні процесуальними правами, за якого відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних процесуальних прав, і визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав.

58. До ознак зловживання процесуальними права можна віднести, зокрема. такі: а) зловживати процесуальним правами можуть лише ті особи, які беруть участь у справі та наділені відповідним процесуальним правами відповідно до ГПК України; б) недобросовісна поведінка в діях осіб, які зловживають процесуальними правами в господарському процесі; в) прихована мета зловживання процесуальним правами, яка пов`язана з прямим умислом;                   г) наявний інтерес учасника судового процесу, який зловживає правом, при оцінці відповідної поведінки. 

59. Проявом наведеного може бути протиправне, недобросовісне та неналежне використання учасником справи (його представником) належних йому процесуальних прав, що виражається у винних процесуальних діях (бездіяльності),  які ззовні відповідають вимогам процесуальних норм, але здійснюються з корисливим мотивом, що спричиняє шкоду інтересам правосуддя та/або інтересам учасників справи чи недобросовісна поведінка в інших формах.

60. Отже особливість зловживання правом полягає в тому, що особа використовує ззовні законні способи задоволення своїх потреб, тобто обґрунтовує правомірність здійснення свого суб`єктивного права для досягнення та реалізації "нібито законних цілей", однак насправді особа переслідує приховані цілі, які не відповідають змісту, призначенню права та суперечать принципам права. 

61. Однією з такий дій неналежного використання процесуальних прав, є зокрема завідомо неправомірна вимога (в цьому разі вимога про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу) заявлена із використанням відповідного процесуального інституту не за його призначенням.

62. Суд звертає увагу, що правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - винесення законного та обґрунтованого рішення, а також створення особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб. 

63. Процесуальні права надаються особам, які беруть участь у процесі під час розгляду справи для сприяння її правильному вирішенню. 

64. У разі ж коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним (див. близькі за змістом висновки, викладенні у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.10.2019 у справі № 906/936/18, від 06.05.2021 у справі № 910/6116/20).

65. Із наявних матеріалів заяви про ухвалення додаткового рішення у справі вбачається, що на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу заявником надано договір про надання правової (правничої) допомоги від 17.08.2018 № 03-15 укладений між ТзОВ "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери" в особі президента Гапоненка Р. І. та Адвокатським об`єднанням "Гапоненко Роман і партнери" в особі першого заступника керуючого партнера Дербеньової С. В., додаткову угоду від 17.02.2020 № 1 укладену між ТзОВ "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери" в особі президента Гапоненка Р. І. та Адвокатським об`єднанням "Гапоненко Роман і партнери" в особі представника Безроди Р. С., акт надання послуг від 07.02.2020 № 8, ордер на надання правничої (правової) допомоги ТзОВ "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери" на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги від 17.08.2018 № 03-15 адвокату Гапоненку Р. І. виданий Адвокатським об`єднанням "Гапоненко Роман і партнери", свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Гапоненку Р. І. від 18.06.2018 серія КВ № 000224 тощо.

66. Тобто замовником юридичних послуг за договором від 17.08.2018 № 03-15 є юридична особа, директором якої згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є Гапоненко Р. І., який же як адвокат є фактичним виконавцем таких послуг.

67. З огляду на зазначене, у суду відсутні підстави вважати, що директор              ТзОВ "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери"            Гапоненко Р. І., який виступає як адвокат "самого себе", юридично не здійснює представництво інтересів цієї юридичної особи.

68. Тому заявлення ТзОВ "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери" відшкодування витрат на професійну правничу допомогу обґрунтованих і з посиланням на укладений договір про надання правової (правничої) допомоги від 17.08.2018 № 03-15 та підписаний сторонами акт наданих послуг № 8 від 07.02.2022 за якими замовником юридичних послуг за договором є юридична особа, директор якої - Гапоненко Р. І. є фактичним виконавцем таких послуг, свідчить про недобросовісне використання ним права на відшкодування судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу). 

69. Така поведінка ТзОВ "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери" не може вважатися правомірною, адже є очевидним зловживанням ним як учасником справи своїм процесуальним правом шляхом звернення до суду із завідомо неправомірною вимогою - заявою про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу із використанням відповідного процесуального інституту не за призначенням.

70. ЄСПЛ звертає увагу, що при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності                  (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "Волчлі проти Франції", ТОВ "Фріда" проти України").

71. Суд враховує, що чинне законодавство не передбачає, що у разі вчинення учасником справи дій зі зловживання своїми процесуальними правами суд може обмежити право заявляти заяву, скаргу, клопотання. Однак ГПК України встановлює окремі способи реагування на такі порушення.

72. Частиною четвертою статті 43 ГПК України визначено, що суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

73. Відповідно до частини третьої статті 43 ГПК України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

74. Нормами статті 43 ГПК України передбачено право суду на будь-якій стадії судового процесу визнати дії скаржника як зловживання процесуальними правами.

75. Ураховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення заяви ТзОВ "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери" про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат без розгляду на підставі приписів частини третьої статті 43 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2, 43, 234, 235, 326 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери" про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у зв`язку з розглядом касаційної скарги у справі № 904/1169/17 залишити без розгляду. 

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          О. О. Банасько

Судді                                                                                                    В. В. Білоус 

                                                                                                    В. Г. Пєсков